ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2026 Справа № 914/1430/26 
За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест», м.Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галбудстандарт», с.Мельнич Жидачівського району Львівської області
про стягнення 183766,44 грн за договором поставки №ДГ-00009/01/24 від 02.01.2024

Суддя Ділай У.І. 

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026 справу №914/1430/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 21.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
01.06.2026 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення для огляду оригінали доказів, копії яких подані разом з позовом.
Ухвалою від 15.07.2026 зобов`язано позивача подати довідку про стан заборгованості в термін до 20.07.2026. 
20.07.2026 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких основний борг відповідачем не сплачений.
Конверт з ухвалою від 21.05.2026, надісланий відповідачу на адресу, яка зазначена в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернутий поштовим відділенням із відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).
Станом на 21.07.2026 від відповідача до суду відзив не надходив.
Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 21.07.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України – за наявними у ній матеріалами.
В процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, 02 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінвест» (надалі – постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галбудстандарт» (надалі – постачальник, позивач) було укладено договір поставки продукції № ДГ-00009/01/24, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався своєчасно поставити та передати у власність (повне господарське володіння) товарноматеріальні цінності (будматеріали в асортименті), а покупець прийняти та своєчасно провести повні розрахунки на умовах і в терміни визначені цим договором.
Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за поставлені товарноматеріальні цінності здійснюється покупцем шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок «Постачальника» в розмірі 100% передоплати. У разі відвантаження товарно-матеріальних цінностей постачальником на більшу суму, ніж здійснена попередня оплата, покупець перераховує різницю на банківський рахунок постачальника протягом 5 календарних днів з дня отримання товару.
Відповідно до пункту 3.4. договору, моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по оплаті за товарно-матеріальні цінності є дата поступлення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
На виконання умов договору постачальник у серпні 2025 року здійснив поставку на загальну суму 236155,84 грн відповідно до таких видаткових накладних: № ВР00001298 від 05 серпня 2025 року – на суму 77 147,81 грн; № ВР00000326 від 05 серпня 2025 року – на суму 75 136,02 грн; № ВР00000240 від 05 серпня 2025 року – на суму 83 872,01 грн (оригінали судом оглянуто). 
Як зазначено в позові, відповідач здійснив оплати за отриманий товар на загальну суму 106155,85 грн. На підтвердження подано: Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 516 від 26 серпня 2025 року – на суму 25 000 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 532 від 11 вересня 2025 року – на суму 31 155, 85 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 229 від 27 жовтня 2025 року – на суму 5 000,00 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 25 від 27 лютого 2026 року – на суму 19 000,00 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 26 від 02 березня 2026 року – на суму 9000,00 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 35 від 23 березня 2026 року – на суму 10 000,00 грн; Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 39 від 08 квітня 2026 року – на суму 7 000,00 грн.
Таким чином, свої зобов`язання по оплаті за поставлений товар покупець виконав частково, залишок боргу складає 129999,99 грн. 
Спір виник внаслідок того, що відповідач повністю не оплатив позивачу вартості поставленого товару. Відтак, ТОВ «Будінвест» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 129999,99 грн основного боргу. 
Крім того, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) за період з 05.08.2025 по 30.04.2026 позивач нарахував 10471,25 грн інфляційних втрат та 3853,13грн 3% річних, а також, керуючись п. 6.5 договору, за період з 05.08.2025 по 30.04.2026 позивач нарахував 39442,07грн пені.
Відповідач відзиву на позов не подав.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки продукції № ДГ-00009/01/24 від 02.01.2024, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 236155,84 грн за видатковими накладними, копії яких долучені до позову (оригінали судом оглянуто). 
Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача у накладних не зазначено.
Підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. 
Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за поставлені товарноматеріальні цінності здійснюється покупцем шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок «Постачальника» в розмірі 100% передоплати. У разі відвантаження товарно-матеріальних цінностей постачальником на більшу суму, ніж здійснена попередня оплата, покупець перераховує різницю на банківський рахунок постачальника протягом 5 календарних днів з дня отримання товару.
Відповідно до пункту 3.4. договору, моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по оплаті за товарно-матеріальні цінності є дата поступлення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару. Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 129999,99 грн основного боргу. 
За обставинами цієї справи відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив, доказів повної оплати за товар не надав, доводів позовної заяви не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.
Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 129999,99 грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню. 
Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені слід зазначити таке.
Відповідно до матеріалів справи поставки товару відбулись 05 серпня 2025 року за видатковими накладними: № ВР00001298, № ВР00000326, № ВР00000240.
Згідно з поданим розрахунком проведених нарахувань, судом встановлено, що позивач визначив період з 05.08.2025 по 30.04.2026, тобто позивач включив день поставки (05 серпня 2025 року), що суперечить правовим приписам.
Так, згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, в цій справі право позивача для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені розпочалося з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, тобто з 07.08.2025. Зважаючи на зазначене, судом здійснено перерахунок заявлених нарахувань.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком суду за період з 07.08.2025 по 30.04.2026 з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3814,31грн 3% річних та 10068,15грн інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо вимоги про стягнення 39442,07грн пені, з урахуванням зазначеного вище, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 6.5 договору, за кожний день протермінування покупцем термінів оплати цього договору, покупець несе відповідальність у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Керуючись положеннями договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за розрахунком суду за період з 07.08.2025 по 30.04.2026 з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 39040,93грн пені. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.
Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. 
Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галбудстандарт» (81785, Львівська область, Жидачівський район, село Мельнич, вулиця Шевченка, 19, ідентифікаційний код 41266187) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест» (79011, Львівська область, місто Львів, вулиця Тютюннників, 53, ідентифікаційний код 33080109) 129999,99 грн основного боргу, 3814,31грн 3% річних, 10068,15грн інфляційних втрат, 39040,93грн пені та 3312,76грн судового збору.
3.У задоволенні решти вимог відмовити.
4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 21.07.2026. 

Суддя Уляна ДІЛАЙ