ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/1310/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 (колегія суддів: Тихий П. В. - головуючий, Жельне С. Ч., Плахов О.В.) у справі

за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в особі Харківської міської ради

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Мех 9", 2) ОСОБА_1 

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, 

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1.1. 15.04.2026 керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мех 9" (далі - ТОВ "Мех 9") та фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), у якій просив суд усунути перешкоди у здійсненні Харківською міською радою права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом:

- зобов`язання ТОВ "Мех 9" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу (знесення) незавершеної будівництвом нежитлової будівлі літ. "А" (відсоток готовності 17 %), (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1792630863101) із одночасним приведенням земельної ділянки під нею у придатний для подальшого використання стан;

- припинення володіння ТОВ "Мех 9" нерухомим майном - незавершеною будівництвом нежитловою будівлею літ. "А" (відсоток готовності 17 %), (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1792630863101), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним іпотечного договору №1637 від 30.05.2019, укладеного між ТОВ "Мех 9" та ОСОБА_1 , щодо незавершеної будівництвом нежитлової будівлі літ. "А" (відсоток готовності 17 %), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (запис про іпотеку від 30.05.2019 № 31799288).

1.2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.04.2026 прийнято позовну заяву Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ТОВ "Мех 9" та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1310/26; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

1.3. 29.04.2026 через кабінет електронного суду від Прокурора надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно незавершеної будівництвом нежитлової будівлі літ. "А" (відсоток готовності 17 %), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1792630863101).

1.4. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, Прокурор зазначав, що в разі задоволення позовних вимог відповідач-1 у справі - ТОВ "Мех 9" втратить право власності на спірне майно та зобов`язаний буде його знести. Водночас без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна - ТОВ "Мех 9" може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд у будь-який час. На думку Прокурора, подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення, поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тому Прокурор вважав, що наявність у ТОВ "Мех 9" правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитися спірним майном на користь третіх осіб. Крім того, Прокурор звертав увагу на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незавершена будівництвом спірна нежитлова будівля літ. "А" (об`єкт нерухомого майна № 1792630863101), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наразі обтяжена іпотекою, іпотекодержателем спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 30.05.2019 № 1637, укладеного між ним та ТОВ "Мех 9" (номер запису про іпотеку: 31799288). Відтак, на думку Прокурора, у випадку якщо ОСОБА_1 , який є іпотекодержателем, скористається передбаченим умовами іпотечного договору та чинного законодавства правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, то це може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення цього спору, та до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб, а також може зумовити необхідність звернення прокурора з іншим позовом для захисту порушених інтересів держави. Як зазначав Прокурор, безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову прокурора. При цьому Прокурор зазначав, що сам факт державної реєстрації за відповідачем права приватної власності на майно, яке знаходиться у його власності, формально наділяє його передбаченими законодавством необмеженими правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо цього майна, тому можливість відповідача в будь-який момент відчужити спірне майно є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 у справі № 922/1310/26 (суддя Пономаренко Т. О.) відмовлено в задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

2.2. Господарський суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову, виходив із того, що в цій справі Прокурор звернувся до суду з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме земельною ділянкою, яка знаходиться у власності Харківської міської ради, та визначив спосіб усунення таких перешкод шляхом: 1) демонтажу незавершеної будівництвом нежитлової будівлі (знесення), 2) рекультивації (приведення спірної земельної ділянки у придатний для використання стан), 3) припинення володіння нерухомим майном, розміщеним на спірній земельній ділянці, та 4) визнання іпотечного договору недійсним.

Водночас, як зазначив суд, у поданій прокурором на розгляд суду заяві про забезпечення позову викладені лише припущення заявника щодо ймовірності невиконання відповідачем рішення суду. При цьому, за висновком суду, заявник до заяви про забезпечення позову не додав жодного доказу наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявлених заходів забезпечення позову стосовно предмета позову. Зокрема, заявник не надав доказів, які би свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення в разі задоволення негаторного позову. Крім того, за висновком господарського суду першої інстанції, заявник не довів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26 задоволено апеляційну скаргу Прокурора, скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 у справі № 922/1310/26, ухвалено нове рішення, яким задоволено заяву Прокурора про забезпечення позову. 

Вирішено вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно незавершеної будівництвом нежитлової будівлі літ. "А" (відсоток готовності 17 %), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1792630863101).

2.4. Апеляційний господарський суд, задовольняючи заяву Прокурора про забезпечення позову, виходив із такого:

- метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення;

- такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення дій є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є реальним, власником спірного майна є ТОВ "Мех 9", а відсутність обтяжень не перешкоджатиме зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору;

- сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника (ТОВ "Мех 9") вільно розпоряджатися майном;

- існує прямий зв`язок між обраним Прокурором заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що вказаний захід забезпечення позову не завдає шкоди ТОВ "Мех 9" адже не позбавляє його права, зокрема, на володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам.

Як зазначив апеляційний господарський суд, заходи забезпечення позову є тимчасовими, які застосовуються на період вирішення спору та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження спірного об`єкта) з метою обмеження вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції виснував, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову пов`язані з наявністю реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також спрямовані на забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог, пов`язані з предметом розгляду цього спору, є співмірними та адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог, такими, що не порушують принципів рівності та збалансованості інтересів сторін, оскільки мають тимчасовий характер, та, навпаки, спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, що може слугувати додатковою гарантією того, що рішення суду в разі задоволення позовних вимог буде реально виконане.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26, до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 у справі № 922/1310/26 залишити без змін.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена з неправильним застосуванням статей 136, 137, 146 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 16.10.2019 по справі № 911/1530/19, від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 22.07.2021 у справі № 916/585/18(916/1051/20), від 11.06.2025 у справі № 907/82/25, від 15.09.2021 у справі № 910/7013/20, від 25.06.2025 у справі № 918/1354/23, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18. 

За доводами скаржника, апеляційний суд установив, що відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незавершена будівництвом спірна нежитлова будівля літ. "А" (об`єкт нерухомого майна № 1792630863101), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наразі обтяжена іпотекою; іпотекодержателем спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 30.05.2019 № 1637, укладеного між ним та ТОВ "Мех 9" (номер запису про іпотеку: 31799288). Із посиланням на приписи частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скаржник зазначає, що апеляційний суд проігнорував відсутність можливості навіть припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду з боку відповідача - ТОВ "Мех 9", оскільки залишив поза увагою те, що відповідачем - ТОВ "Мех 9" як власником зазначеного нерухомого майна на дату подання заяви про забезпечення позову не могло бути вчинено будь-яких дій щодо такого майна, зважаючи на наявність обтяження іпотекою.

Скаржник зазначає, що апеляційний суд також проігнорував неспівмірність заходу забезпечення позову із позовними вимогами та фактичними обставинами господарської діяльності сторін. Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що Прокурор подав заяву про забезпечення позову щодо об`єкта нерухомого майна - незавершеної будівництвом нежитлової будівлі літ. "А" (відсоток готовності 17 %), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1792630863101). Водночас, за доводами скаржника, жодна із заявлених позовних вимог в цій справі не стосується позбавлення права власності на такий специфічний об`єкт права власності як незавершене будівництво, та не є підставою для державної реєстрації припинення права власності відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 

За доводами скаржника, апеляційний суд також не надав оцінки співвідношенню негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для скаржника - ОСОБА_1 як іпотекодержателя. Скаржник зазначає, що предметом спору в цій справі не є правовідносини, з метою забезпечення виконання яких укладено іпотечний договір від 30.05.2019 № 1637 щодо нерухомого майна, до якого апеляційним судом застосовано заходи забезпечення позову згідно з оскаржуваною постановою, а сторона таких правовідносин не є учасником справи. На думку ОСОБА_1 , апеляційний суд не обґрунтував необхідності застосування щодо скаржника будь-яких заходів забезпечення позову та обмеження його прав.

Крім того скаржник звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що він як сторона іпотечного договору від 30.05.2019 № 1637, укладеного з ТОВ "Мех 9", не є фізичною особою - підприємцем. Тому скаржник стверджує, що спір в цій частині не належить до юрисдикції господарських судів.

Крім того, на думку скаржника, Прокурор не надав доказів, які би свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення в разі задоволення негаторного позову. В цьому випадку, за доводами скаржника, заявник не довів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, з захистом яких він звернеться до суду.

3.3. У касаційній скарзі скаржник просить розглянути касаційну скаргу у справі № 922/1310/26 за участю відповідача ОСОБА_1 .

Розглянувши наведене клопотання ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що за змістом частини 13 статті 8 та частини 5 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд оскаржуваного судового рішення має здійснюватися без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні. Відповідно до частини 6 статті 301 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах 4 і 5 цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Проте в цьому випадку скаржник не навів, а Верховний Суд не встановив обставин, які би свідчили про необхідність розгляду касаційної скарги в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, тому зазначене клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.4. Харківська обласна прокуратура у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26 залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін. На думку Харківської обласної прокуратури, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний прокурором захід забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами та відповідає фактичним обставинам господарської діяльності сторін, а висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для забезпечення позову та відмову в задоволенні поданої заяви є помилковим.

4. Позиція Верховного Суду 

4.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.2. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції про задоволення заяви Прокурора щодо забезпечення позову.

4.3. За змістом частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

4.4. Переглянувши оскаржувану постанову, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

4.5. Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

4.6. Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

4.7. Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

4.8. Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

4.9. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 27.05.2026 у справі № 906/1663/25, від 14.04.2026 у справі № 907/992/25.

4.10. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав і охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 30.07.2026 у справі № 910/14001/25, від 29.09.2026 у справі № 910/2694/26, від 04.02.2026 у справі № 927/730/25.

4.11. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

4.12. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 30.07.2026 у справі № 910/14001/25, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 29.06.2026 у справі № 910/2694/26.

4.13. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

4.14. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

4.15. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 27.05.2026 у справі № 906/1663/25.

4.16. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. 

4.17. Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

4.18. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 27.05.2026 у справі № 906/1663/25, від 28.04.2026 у справі № 916/1194/25.

4.19. Водночас колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 30.07.2026 у справі № 910/14001/25, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 27.05.2026 у справі № 906/1663/25.

4.20. Верховний Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26, від 10.07.2026 у справі № 924/335/26, від 27.05.2026 у справі № 906/1663/25, від 30.07.2026 у справі № 906/1155/24.

4.21. При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 10.08.2026 у справі № 916/800/26.

Основним, за висновком Великої Палати Верховного Суду, є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

4.22. Верховний Суд також зазначає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен установити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

4.23. Господарський суд першої інстанції, розглянувши заяву Прокурора про забезпечення позову в цій справі, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення. При цьому суд виходив із того, що в цій справі Прокурор звернувся до суду з негаторним позовом про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, а саме земельною ділянкою, яка знаходиться у власності Харківської міської ради, та визначив спосіб усунення таких перешкод шляхом: 1) демонтажу незавершеної будівництвом нежитлової будівлі (знесення), 2) рекультивації (приведення спірної земельної ділянки у придатний для використання стан), 3) припинення володіння нерухомим майном, розміщеним на спірній земельній ділянці, та 4) визнання іпотечного договору недійсним.

Водночас, як зазначив суд, у поданій прокурором на розгляд суду заяві про забезпечення позову викладені лише припущення заявника щодо ймовірності невиконання відповідачем рішення суду. При цьому, за висновком суду, заявник до заяви про забезпечення позову не додав жодного доказу наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявлених заходів забезпечення позову стосовно предмета позову. Зокрема, заявник не надав доказів, які би свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення в разі задоволення негаторного позову. Крім того, за висновком господарського суду першої інстанції, заявник не довів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

4.24. Однак апеляційний господарський суд не погодився з такими висновками господарського суду першої інстанції. При цьому апеляційний господарський суд, задовольняючи заяву Прокурора про забезпечення позову, виходив із такого:

- метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення;

- такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення дій є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є реальним, власником спірного майна є ТОВ "Мех 9", а відсутність обтяжень не перешкоджатиме зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору;

- сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника (ТОВ "Мех 9") вільно розпоряджатися майном;

- існує прямий зв`язок між обраним Прокурором заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що вказаний захід забезпечення позову не завдає шкоди ТОВ "Мех 9" адже не позбавляє його права, зокрема, на володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам.

Як зазначив апеляційний господарський суд, заходи забезпечення позову є тимчасовими, які застосовуються на період вирішення спору та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження спірного об`єкта) з метою обмеження вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції виснував, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову пов`язані з наявністю реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також спрямовані на забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог, пов`язані з предметом розгляду цього спору, є співмірними та адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог, такими, що не порушують принципів рівності та збалансованості інтересів сторін, оскільки мають тимчасовий характер, та, навпаки, спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, що може слугувати додатковою гарантією того, що рішення суду в разі задоволення позовних вимог буде реально виконане.

4.25. Верховний Суд зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_1 , не спростовують висновків апеляційного господарського суду.

4.26. Розглянувши доводи скаржника про те, що Прокурор не надав доказів, які би свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення в разі задоволення негаторного позову, та не довів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, з захистом яких він звернеться до суду, колегія суддів зазначає таке.

У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, по захист яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.07.2025 у справі № 910/3606/25.

Водночас апеляційний господарський суд установив, що відсутність обтяжень не перешкоджатиме зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав позивача, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору. Крім того, за висновками апеляційного господарського суду, сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника (ТОВ "Мех 9") вільно розпоряджатися майном. 

З урахуванням наведеного доводи скаржника про те, що Прокурор не довів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, є необґрунтованими.

4.27. При цьому, як установив апеляційний господарський суд, заходи забезпечення позову в цій справі є співмірними з предметом позовних вимог, а тому колегія суддів не може взяти до уваги покликання ОСОБА_1 на неспівмірність вжитих апеляційним господарським судом заходів забезпечення.

4.28. Крім того, Верховний Суд вважає необґрунтованими покликання скаржника на порушення вжитими заходами забезпечення позову його прав як іпотекодержателя згідно з іпотечним договором від 30.05.2019 № 1637, з огляду на таке. 

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23 виснувала, що заходи забезпечення позову спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна, проте суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.

При цьому об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23 дійшла висновку про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 17.08.2022 № 361/3446/31 та в постанові від 31.05.2023 у справі № 2-4758/10, в яких зроблені висновки про порушення права іпотекодержателя забезпеченням позову на передане в іпотеку майно.

Крім того, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23 сформулювала висновок про те, що у випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

4.29. Верховний Суд також вважає безпідставними доводи скаржника про порушення судами правил юрисдикції господарських судів при ухваленні оскаржуваної постанови, з огляду на таке.

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. Це зумовлює обов`язок суду першої інстанції при надходженні заяви про забезпечення позову перевіряти її відповідність приписами статті 20 Господарського процесуального кодексу України. Водночас у разі застосування заходів забезпечення позову така ухвала не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті, адже це фактично означитиме оскарження предметної та суб`єктної приналежності справи на стадії її відкриття, що не передбачено приписами Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 243/10605/18 сформульовано висновки, відповідно до яких з огляду на підстави, мету, суть забезпечення позову, а також визначений порядок подання заяви про забезпечення позову, відповідна ухвала суду про забезпечення позову не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного постанова Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26, яка ухвалена за результатами перегляду ухвали Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 у справі № 922/1310/26, не може оскаржуватися з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі.

4.30. Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 16.10.2019 по справі № 911/1530/19, від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 22.07.2021 у справі № 916/585/18(916/1051/20), від 11.06.2025 у справі № 907/82/25, від 15.09.2021 у справі № 910/7013/20, від 25.06.2025 у справі № 918/1354/23, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, оскільки суд у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин, наведених у заяві про забезпечення позову, оцінює доводи, які наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, та робить висновок про наявність або відсутність підстав для забезпечення позову у справі. 

4.31. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови положень статті 146 Господарського процесуального кодексу, оскільки зазначена стаття регулює відносини щодо відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, а тому її приписи не підлягали застосуванню при ухваленні оскаржуваної постанови.

4.32. Отже, ОСОБА_1 , звертаючись із касаційною скаргою, не довів порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.

4.33. За таких обставин колегія суддів визнає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням положень статей 136, 137, 146 Господарського процесуального кодексу України. Тому Верховний Суд вважає, що оскаржувана постанова ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

4.34. Крім того, деякі доводи скаржника фактично стосуються вирішення справи по суті позовних вимог, а тому не можуть бути предметом розгляду в суді касаційної інстанції під час перегляду постанови про забезпечення позову.

4.35. Інші доводи скаржника не спростовують висновків апеляційного господарського суду і не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови. 

4.36. Таким чином, за результатами перегляду оскаржуваної постанови в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносини апеляційним господарським судом, із правильним застосуванням норм процесуального права. Підстав для скасування чи зміни постанови, що оскаржується, Верховний Суд не встановив.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до частини 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків апеляційного господарського суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

6. Судові витрати 

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 922/1310/26 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак