ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/15811/25  Номер провадження 22-ц/814/2238/26 | Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Дряниці Ю.В.,
суддів: Дорош А.І., Чумак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на її користь у порядку спадкування недоотриману пенсію, яка була нарахована померлому 2022 ОСОБА_2 у сумі у розмірі 213 524 грн. 08 коп.
02 грудня 2025 року ГУ ПФУ в Полтавській області звернулося в суд із заявою про закриття провадження у справі. В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що предметом цього позову є стягнення процентів за безпідставне збереження коштів, 3% річних та інфляційні втрати за невиконання судового рішення, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 12 лютого 2026 року заяву представника ГУ ПФУ в Полтавській області про закриття провадження у справі – задоволено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування – закрито.
Ухвала районного суду вмотивовано тим, що з огляду на характер спірних правовідносин, заявлений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржує позивач ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
У доводах апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали районний суд неправильно визначився із характером спірних правовідносин, які пов`язані із реалізацією спадкових прав. 
Належним чином повідомлення учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. За таких обставин, колегія суддів вбачає підстави для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим, а тому не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав. 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Аналіз статті 1227 ЦК України свідчить, що: цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь недоотриманої пенсії, стосуються спадкових прав, оскільки остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Отже, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини не стосуються спадкових прав позивачки та, відповідно, помилково закрив провадження у справі з тих підстав, що справа підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.4 ст.379, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2026 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач      Ю. В. Дряниця

Судді         А. І. Дорош

О. В. Чумак