Справа № 473/4334/26

РІШЕННЯ
іменем України

"15" вересня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Булкат М.С.,
за участю: секретаря судових засідань Соколенко Д. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
17 серпня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, в якій вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 .
Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,56 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козубівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.
Після смерті спадкоємцями є заявниця ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 її спадкоємець є син ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, прийнявши спадщину шляхом спільного постійного проживання зі спадкодавицею на час її відкриття, звернулася до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області з приводу її оформлення. 
Проте нотаріус відмовила заявниці у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки відсутні докази, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_4 . 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила про встановлення факту її проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини в судовому порядку, вказуючи на те, що можливість встановлення такого факту в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи втрачена, що фактично позбавляє її права на спадкування.
Ухвалою суду від 20 серпня 2026 року відкрито провадження у справі.
В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_3 не з`явилися, проте надал заяву про підтримання заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
Заінтересована особа ОСОБА_2 , не з`явився, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 зазначеного Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). 
Зокрема, згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці, ОСОБА_4 (а. с. 10).
Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,56 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козубівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.
Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями є заявниця ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 її спадкоємцем є син, ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, прийнявши спадщину шляхом спільного постійного проживання зі спадкодавицею на час її відкриття, звернулася до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області з приводу її оформлення. 
Проте нотаріус відмовила заявниці у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки відсутні докази, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_4 .
Факт постійного проживання заявниці зі спадкодавицею на час відкриття спадщини повністю підтвердився дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- копією довідки з місця проживання № 943/02.16 від 11.08.2026 року, виданою Бузькою сільською радою, в якій вказано, що ОСОБА_1 проживала з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 до 02 серпня 2020 року (а. с. 13);
- копією довідки № 186, в якій вказано, що ОСОБА_1 , за станом здоров`я могла здійснювати догляд за своєю матір`ю (а. с. 14).
- копією довідки про склад сім`ї № 1-155 від 06.07.2026 року, виданою Бузькою сільською радою, в якій вказано, що ОСОБА_1 проживала з матір`ю ОСОБА_4 та сином ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15).
- іншими доказами в сукупності. 
Встановлення факту проживання заявниці зі спадкодавицею на час відкриття спадщини в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи неможливе, внаслідок чого заявниця позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування після смерті.
З матеріалів справи не вбачається спору про право.
Враховуючи встановлені судом обставини, заява підлягає задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт, що  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживала разом з   ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Суддя: М. С. Булкат