ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/15080/25 пров. № А/857/28598/26

Восьмий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димарчук Т.М.,
суддів: Москаля Р.М., Сала П.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року (суддя Поліщук О.В., м. Рівне) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язання відповідача, починаючи із 19.06.2025, поновити нарахувати та виплачувати підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 19.06.2025 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 № 4059-ІХ та статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 19.06.2025 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 № 4059-ІХ та статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з врахуванням раніше виплачених сум, до зміни законодавства або правового статусу. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано положення статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 1524 від 27.12.2024, відповідно до яких право на доплату мають лише особи, які проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26.04.1986 або у період з 26.04.1986 до 01.01.1993, що має підтверджуватись відомостями державних реєстрів. 
Зауважує, що у Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості щодо проживання позивачки у зазначений період на відповідній території, а довідки органів місцевого самоврядування не можуть вважатися належним підтвердженням цих обставин. Крім того, позивачка змінювала місце проживання, що виключає право на отримання спірної доплати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як непрацюючий пенсіонер, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 13.08.2025 №2025/011461756, позивач з 05.12.1983 по 10.05.1995 та з 04.03.2002 по даний час зареєстрований та проживає в селі Старе Село Сарненського району Рівненської області, яке згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, відноситься до третьої зони радіоактивного забруднення - зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно з рішенням відповідача від 28.02.2024 № 172650003414, станом на 01.03.2024 позивач отримував в складі пенсії доплату, передбачену статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 13400,00 грн.
Згідно з рішенням відповідача від 26.02.2025 № 172650003414, станом на 01.03.2025 підвищення, передбачене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу в складі пенсії не нараховується та не виплачується.
19.06.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо проведення нарахування та виплати позивачу щомісячного підвищення до пенсії у розмірі, передбаченого статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня відповідного календарного року.
Листом від 17.07.2025 за № 13352-12627/Ч-02/8-1700/25 відповідач, покликаючись на приписи статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 № 1524 "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення", повідомив представнику позивача про відсутність підстав для поновлення виплати позивачу спірного підвищення до пенсії.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо припинення виплати спірного підвищення до пенсії та вважаючи такі дії протиправними, звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд врахував, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, непрацюючим пенсіонером та з 1983 року і по теперішній час постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення. При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не надано, а судом не здобуто, жодних доказів на підтвердження обставин щодо наявності у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відомостей про зміну позивачем місця проживання у період після 01.01.1993.
У зв`язку з цим, позивач має право на щомісячну доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення. 
Оцінюючи висновки суду першої інстанції, рішення якого переглядається, та доводи учасників справи, колегія суддів виходила з наступного.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (далі - Закон № 4059-IX) установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.
Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.
Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.12.2024 № 1524 "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення", пунктами 1, 1-1 якої (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2025 №263) установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік, у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:
особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;
у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Установлено, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2025 рік", як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду зразкової справи № 240/4937/18 сформувала правову позицію, згідно з якою передбачена статтею 39 Закону № 796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі. Вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання такої доплати або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. У разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач повинен керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2025 Законом № 4059-ІХ змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення.
Так, статтею 45 Закону № 4059-ІХ регламентовано розмір доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення 2361,00 грн.
Водночас відповідач відмовляє здійснювати позивачці зазначену підвищення до пенсії, мотивуючи це тим, що в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року.
Разом з тим, як правильно враховано судом першої інстанції, позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, непрацюючим пенсіонером та з 1983 року і по теперішній час постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.
Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/12842/22 позивач отримував підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 
При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не надано, а судом не здобуто, жодних доказів на підтвердження обставин щодо наявності у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відомостей про зміну позивачем місця проживання у період після 01.01.1993.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач має право на щомісячну доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення. 
Отже, у спірному випадку відповідачем не підтверджено постійного проживання та реєстрації місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення. Відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів про реєстрацію місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення відповідачем теж не надано.
Водночас саме пенсійний орган, припиняючи виплату підвищення до пенсії, зобов`язаний встановити підстави для припинення такої доплати, а не покладати такий обов`язок на отримувача цієї доплати. При цьому частина четверта статті 45 Закону № 4059-ІХ передбачає, що для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 № 1524 визначено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:
особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;
у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Оскільки Пенсійний фонд України було зобов`язано забезпечити звірення відомостей про зміну місця проживання (проживання за межею зони гарантованого добровільного відселення) такою особою у період після 1 січня 1993 року, а вказані обставини відповідачем встановлені не були, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачці протиправно припинено з 19.06.2025 нарахування та виплати доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік".
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не встановлено, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи результат апеляційного розгляду, розподіл (перерозподіл) судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі № 460/15080/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | Т. М. Димарчук
судді | | Р. М. Москаль
| | П. І. Сало