Справа № 450/3901/24  Провадження № 1-кп/450/131/26 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №12024141430000650 від 08.08.2024 р., відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, яка працює на посаді розподілювача робіт ДП "Львівський державний завод "ЛОРТА" , не одружена, вдова, не має на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей, не депутат, не адвокат, не нотаріус, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, не є особою з інвалідністю, не військовозобов"язана, не військовослужбовець, раніше не судима, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,- 

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_4 , 16.07.2024 р. о 21 год. 49 хв., у АДРЕСА_1 , з метою перешкоджання виконання інспектором СРПП відділу поліції №3 Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_5 його службових обов"язків, умисно нанесла останньому два удари дерев"яною палицею по обличчю, один удар по лівому плечу та один удар по правій гомілці, спричинивши при цьому легкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому не визнала та пояснила, що 16.07.2024 р. о 21 год. 49 хв., у АДРЕСА_1 , працівники поліції затримували її сина ОСОБА_6 . На місці події знаходились також її повнолітні діти з дружинами. Під час затримання ОСОБА_6 відбулась бійка між всіма присутніми особами, а звинуватили у вчиненому лише її. Жодних ударів палицею потерпілому ОСОБА_5 вона не наносила.
Незважаючи на заперечення своєї винуватості обвинуваченою ОСОБА_4 , її винність стверджується наступними доказами:
-показаннями потерпілого ОСОБА_5 , даними в судовому засіданні про те, що він працює у званні капітана на посаді інспектора СРПП відділу поліції №3 Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області. 16.07.2024 р. він знаходився на робочому місці та отримавши повідомлення про насильство в сім"ї разом з напарником поїхав за адресою АДРЕСА_1 . Із вказаного повідомлення він дізнався, що заявник ОСОБА_7 повідомив органи поліції про його побиття братом. Близько 21 год. вказаного дня він з напарником прибули за зазначеною ним адресою, де до них підійшов ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп"яніння і повідомляв про його побиття братом. Через деякий час ОСОБА_7 сказав, що його ніхто не бив. Після цього він з напарником хотіли скласти на ОСОБА_8 постанову за завідомо неправдивий виклик поліції та притягнути до адміністративної відповідальності. Надалі ОСОБА_7 зайшов у приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 та за короткий проміжок часу вибіг з нього тримаючи в руках вила. При цьому ОСОБА_7 рухався з вилами у руках в їх напрямку. Діалог між ними та ОСОБА_9 тривав близько години, під час якого вони застосовували зброю, зокрема стріляли в повітря з метою втихомирити вказаного чоловіка. Обвинувачена ОСОБА_4 разом із синами відібрала у ОСОБА_8 вила, а вони вділи останньому на руки кайданки. ОСОБА_7 просив їх, що вони його відпустили, а в подальшому з кайданками на руках почав втікати. Наздогнавши і затримавши ОСОБА_8 він відчув удар в голову, зокрема обличчя, руку та ногу, а також побачив, що такі дії вчиняє обвинувачена ОСОБА_4 тримаючи у руках палицю. Вказані ним події є зафіксованими на службовій нагрудній камері. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він звернувся у медичний заклад. Повідомив, що на день його допиту судом він не працює у ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області;
-реєстрацією повідомлення від 17.07.2024 р., яке надійшло на адресу ВП №3 ЛРУ №2 ГУ НП у Львівській області від Пустомитівської лікарні, яким встановлено факт звернення потерпілого ОСОБА_5 у медичний заклад з приводу отримання останнім тілесних ушкоджень під час виконання службових обов"язків за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с.Вовків;
-рапортом працівника поліції ОСОБА_10 від 17.07.2024 р., яким встановлено факт нападу ОСОБА_8 з металевими вилами в руках на працівників ВП №3 ЛРУ №2 ГУ НП у Львівській області 16.07.2024 р. за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с.Вовків, застосування зброї і кайданок;
-висновком експерта №151/24 судово-медичної експертизи, яка розпочата 18.07.2024 р. та закінчена 19.07.2024 р., яким встановлено, що виявлені у потерпілого ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження знаходяться в причинно-наслідковому зв"язку із подією, яка мала місце 16.07.2024 р. о 21 год. 49 хв. за адресою АДРЕСА_1 ;
-протоколом огляду предметів від 17.07.2024 р. з фототаблицею та відеозаписом СD-R диску, якими встановлено факт затримання ОСОБА_8 з вилами у руках, застосування зброї і кайданок, спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_4 , яка використовувала при цьому палицю; 
-протоколом пред"явлення відеозапису для впізнання від 24.07.2024 р., яким встановлено, що після перегляду подій, які зафіксовано на службову нагрудну камеру працівників поліції, обвинувачена ОСОБА_4 вказала про нанесення нею потерпілому ОСОБА_5 ударів палицею; 
-протоколом пред"явлення відеозапису для впізнання від 24.07.2024 р., яким встановлено, що після перегляду подій, які зафіксовано на службову нагрудну камеру працівників поліції, свідок ОСОБА_6 вказав про нанесення обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 ударів палицею; 
-протоколом пред"явлення відеозапису для впізнання від 26.07.2024 р., яким встановлено, що після перегляду подій, які зафіксовано на службову нагрудну камеру працівників поліції, свідок ОСОБА_11 вказав про нанесення обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 ударів палицею; 
-протоколом пред"явлення відеозапису для впізнання від 08.08.2024 р., яким встановлено, що після перегляду подій, які зафіксовано на службову нагрудну камеру працівників поліції, свідок ОСОБА_12 вказала про нанесення обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 ударів палицею; 
-протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2024 р. з потерпілим ОСОБА_5 , згідно якого встановлено механізм спричинення останньому тілесних ушкоджень 16.07.2024 р. о 21 год. 49 хв. за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає його показанням наданими в суді;
-висновком експерта №158/24 судово-медичної експертизи, яка розпочата 26.07.2024 р. та закінчена 31.07.2024 р., яким встановлено, що виявлені у потерпілого ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження внаслідок події, яка мала місце 16.07.2024 р. о 21 год. 49 хв. за адресою АДРЕСА_1 , відповідають механізму, який описаний під час слідчого експерименту від 25.07.2024 р.;
-висновком службового розслідування ГУ НП у Львівській області від 01.08.2024 р., яким встановлено правомірність дій потерпілого ОСОБА_5 під час подій, які мали місце 16.07.2024 р. за адресою АДРЕСА_1 .
Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженні докази, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.345 КК України, оскільки вона умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу ОСОБА_5 легкі тілесні ушкоджень у зв"язку з виконанням ним службових обов"язків.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винної, яка раніше не судима, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, посередньо характеризується за місцем народження, реєстрації і проживання, відсутність пом"якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, приходить до переконання обрати покарання в межах санції статті у виді позбавлення волі і вважає, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, шляхом застосування санкції ст.75 КК України про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов"язків, визначених ст.76 КК України.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду і міри покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п.38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п.34, 41 рішення "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За згодою присутніх сторін судом не оглядались відозаписи 3 (трьох) дисків до протоколу огляду предметів від 17.07.2024 р. з фототаблицею, які зі слів прокурора дублюють з інших ракурсів оглянутий відеозапис в судовому засіданні, а також відеозаписи 1 (одного) диску до протоколів пред"явлення відеозапису для впізнання від 24.07.2024 р., 26.07.2024 р., 08.08.2024 р., та відеозаписи 1 (одного) диску до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2024 р. з потерпілим ОСОБА_5 .
Судом вживались заходи для виклику та допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 шляхом неодноразового скерування на їх адресу судових повісток, а також застосовувались до вказаних осіб приводи ухвалами від 08.09.2025 р., 04.11.2025 р., 02.03.2026 р., 23.04.2026 р.
Проте, вказані свідки не доставлені в судові засідання працівниками ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області та присутність таких не забезпечено стороною обвинувачення у відповідності до вимог ч.3 ст.23 КПК України.
З огляду на зазначені обставини, в судовому засіданні 02.06.2026 р. судом ухвалено продовжувати розгляд справи у відсутності свідків обвинувачення та відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо повторного виклику і приводу свідків за наведених вище мотивів.
Крім цього, судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про виклик і допит потерпілого, який зі слів вказаного представника органу обвинувачення не є потерпілим, а є працівником поліції.
Із-за відсутності належного обгрунтування прокурора ОСОБА_3 щодо статусу вказаної особи, яку необхідно допитати, її анкетних даних, заявлене лише 02.06.2026 р. клопотання представником органу обвинувачення задоволенню не підлягало.
Що стосується протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2024 р. з обвинуваченою ОСОБА_4 і долученого до нього DVD-R диску, слід вказати наступне.
З мотивів протоколу від 13.08.2024 р., який складено слідчим СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 , такий не містить описової частини, а лише вказано, що слідчий експеримент зафіксовано відеозаписом. Проте, при відкритті в судовому засіданні DVD-R диску встановлено, що відеозапис на такому відсутній.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що обставини відсутності відеозапису на DVD-R диску йому невідомі.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому, системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець поділяє ознаки недопустимості доказів на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв"язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 р. у справі № 601/1143/16).
В контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв"язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного, саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК України) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК України (правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 р. у справі №639/8329/14-к та від 12.11.2019 р. у справі №236/863/17).
При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 р. у справі №210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з"ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 р. у справі №334/5670/18).
Судом встановлено, що протокол проведення слідчого експерименту від 13.08.2024 р. з обвинуваченою ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст.ст.104-107 КПК України, а відеозапис на долученому до нього DVD-R диску відсутній.
Отже, протокол проведення слідчого експерименту від 13.08.2024 р. з обвинуваченою ОСОБА_4 і долучений до нього DVD-R диск є недопустимими доказами та не можуть бути основою для встановлення вини особи.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання вжити заходи, передбачені ч.2 ст.369, ст.372 КПК України, і винести ухвалу щодо грубих порушень ст.2 КПК України слідчим СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 .
Процесуальних документів щодо речових доказів, арештів майна та процесуальних витрат прокурором не надано, що в подальшому не перешкоджає вирішенню таких в порядку ст.ст.537, 539 КПК України. 
Запобіжні заходи та цивільний позов відсутні.
З врахуванням викладеного, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.
Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Згідно ст.75 КК України засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування обраного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов"язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя          ОСОБА_1