ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/40455/24
адміністративне провадження № К/990/4265/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу №420/40455/24
за позовом Приватного акціонерного товариства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 (суддя Пекний А.С.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 (головуючий суддя Шляхтицький О.І., судді: Семенюк Г.В., Федусик А.Г.),
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі також - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Одеської митниці (далі також - відповідач, митний орган), у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500130/2024/000045/2 від 29.11.2024;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500130/2024/000386.
Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство вказувало, що визначення митним органом митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, по другорядному (резервному), а не по основному (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)), як було здійснено позивачем, методу суперечить вимогам Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки декларантом надано всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився, та підтвердження заявленої ним митної вартості останнього.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500130/2024/000045/2 від 29.11.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500130/2024/000386 від 29.11.2024.
В ході розгляду справи судами встановлено, що 18.10.2024 між Товариством (Покупець) та Компанією METINVEST INTERNATIONAL SA. (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу бентоніту № 2024/BENT-MI/С.
Відповідно до умов Контракту Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти поставку та оплатити Товар, з описом, якістю, кількістю та за ціною, зазначеною у відповідних Додатках, та відповідно до умов цього Контракту.
З метою митного оформлення товару 20.11.2024 позивач подав до відповідача митну декларацію № 24UA500130029463U8 та документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме:
рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №95340721 від 20.10.2024;
коносамент (Bill o flading) CHIARA-002 від 20.10.2024;
сертифікат про походження товару (Certiftcate of origin) 139088 від 22.10.2024;
рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця ЕХ/59/24 25 від 15.10.2024;
висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 3-2/640 від 15.11.2024;
розрахунок ціни (калькуляція) від 20.10.2024;
страховий поліс Т0100031849-0 від 20.10.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 2024/BENT-MI/C від 18.10.2024;
доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток № 1 від 18.10.2024;
договір про надання послуг митного брокера 198-61-04 від 03.03.2016;
інші некласифіковані документи Технологічний процес від 22.10.2024;
інші некласифіковані документи Сертифікат аналізу № GIPL/QAL від 01.08.2018;
копія митної декларації країни відправлення 4869373 від 16.10.2024.
Митним органом відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) розрахунок ціни (калькуляція);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
6) копію митної декларації країни відправлення та її переклад українською мовою, відповідно до ст. 254 МКУ.
Позивач надав відповідачу пояснення, викладені в листі № 3946/43 від 29.11.2024.
Розглянувши подані документи, Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА500130/2024/000045/2 від 29.11.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500130/2024/000386 від 29.11.2024.
Не погоджуючись з такими рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позиція якого підтримав апеляційний суд, прийшов до висновку, що позивачем подано належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень останньої, а отже, як наслідок, відсутність у митного органу підстав для застосування при митному оформленні імпортованого позивачем товару другорядного (резервного) методу.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, митний орган звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, зазначаючи, що митну вартість імпортованого позивачем товару було скориговано у зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих Товариством документах, а також непідтвердженням всіх складових заявленої ним митної вартості.
Підставою для відкриття касаційного провадження скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з посиланням на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статті 54 МК України в частині покладення обов`язку доведення задекларованої митної вартості товару на декларанта, викладених у постановах від 12.07.2022 у справі №808/865/18, від 28.07.2021 у справі №808/3022/17, від 26.07.2021 у справі №813/8725/14, від 16.07.2021 у справі №804/3702/16 від 16.07.2021 у справі №804/769/16. 
Верховний Суд ухвалою від 09.02.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у цій справі. 
Товариство у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, просило залишити скаргу відповідача без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить з наступного. 
Відповідно до положень пунктів 23, 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частинами першою та другою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до пунктів 5, 6 частини десятої 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України.
Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За змістом частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15, від 02 травня 2024 року у справі № 520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими додатково документами.
Як встановили суди попередніх інстанцій та вже було зазначено вище, для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару (переробленого бентоніту) та її визначення за основним методом позивач разом з митною декларацією подав до митного органу: контракт, додаток до контракту, інвойс, коносамент, сертифікат, рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця, висновок про вартісні характеристики товару, калькуляцію, страховий поліс, договір про надання послуг митного брокера, інші некласифіковані документи (Технологічний процес, Сертифікат аналізу, копія митної декларації країни відправлення.
Митна вартість була визначена за першим методом (ціною контракту).
На запит митного органу позивач надав письмові пояснення щодо розбіжностей у документах з додатками: листом METINVEST INTERNATIONAL S.A. від 22.11.2024, в якому зазначено, що правильним терміном оплати товару слід вважати 04.12.2024; додатковою угодою до контракту №1 від 21.11.2024; ціновим висновком №3-2/665 від 28.11.2024. 
Оцінюючи надані позивачем до митного органу документи, суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що позивач подав усі необхідні документи для митного оформлення товару за ціною договору, надані документи у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. Під час розгляду справи суди не виявили розбіжностей у наданих документах.
Натомість митним органом не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що така вартість занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару. 
Щодо посилань митного органу на те, що відповідно до наданого документа 3016 від 15.11.2024 №3-2/640 виявлено, що для визначення ціни на умовах CIF PIVDENNYI були надані документи, за якими вантаж переміщувався на умовах FOB, а саме комерційний інвойс від 15.10.2024 №EX/59/24-25, тоді як інвойс від 20.10.2024 №95340721 не було враховано для дослідження та встановлення ціни, та про те, що для цінового висновку надано комерційний інвойс від 15.10.2024 № ЕХ/59/24-25 до контракту від 18.10.2024 № 2024/BENT-MI/C, тоді як в інвойсі від 15.10.2024 № ЕХ/59/24-2 зазначено контракт від 02.10.2024 №02102024, зовнішньоекономічний договір від 18.10.2024 №2024/BENT-MI/C стосується інвойсу від 20.10.2024 №95340721, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.
Згідно інвойсу від 20.10.2024 №95340721, який виставлений METINVEST INTERNATIONAL SA на ім`я позивача, вартість товару на умовах CIF ПІВДЕННИЙ у кількості 10 000,00 метричних тон складає 83,36 доларів США за метричну тону та загальна сума складає 833 600,00 доларів США.
Згідно умов CIF (Cost, Insurance and Freight) відповідно до Інкотермс 2020 продавець зобов`язаний сплатити витрати, страхування та фрахт, необхідні для доставки товару до порту призначення, зазначеного покупцем.
Відповідно до висновку від 28.11.2024 № 3-2/665 ціна на перероблений бентоніт виробництва Індії, що постачається згідно з комерційним інвойсом від 20.10.2024 №95340721 до контракту №2024/BENT-MI/C від 18.10.2024 між METINVEST INTERNATIONAL S.A. (Швейцарія) та Товариством (Україна), не суперечить відпускним цінам компанії-постачальника при експортних відправленнях з урахуванням дати укладення вищезазначених документів, та при поставках в Україну на умовах CIF PIVDENYI (Україна) (Incoterms-2020), може складати 83,36 USD/т.
Крім того, позивачем було надано письмові пояснення, в яких зазначено, що розбіжність у ціновому висновку від 15.11.2024 № 3-2/640 щодо посилання на комерційний інвойс від 15.10.2024 №ЕХ/59/24-25 до контракту від 18.10.2024 №2024/BENT-MI/C усунена шляхом надання нового висновку № 3-2/665 від 28.11.2024.
Твердження митного органу про те, що в інвойсі від 20.10.2024 № 95340721 вказано, що оплата за товар має відбутись через 45 днів з дати інвойса, але дата для розрахунку встановлена 14.11.2024, тоді як 45 днів з дати інвойса становить 04.12.2024, суди визнали необґрунтованим та таким, що не заслуховує на увагу, оскільки в інвойсі від 20.10.2024 № 95340721 дату розрахунку 14.11.2024 вказано помилково, що підтверджується листом METINVEST INTERNATIONAL SA від 22.11.2024. Жодних заперечень з цього приводу митним органом не наведено.
Посилання митного органу, як на підставу для коригування митної вартості товару, на те, що в зовнішньоекономічному договорі вказано дві сторони, а саме METINVEST INTERNATIONAL SA - продавець та ПРАТ ЦГЗК - покупець, згідно бази даних АСМО Інспектор 2006 код ЄДРПОУ 190977, тоді як у пункті 20 даного контракту вказано код ЄДРПОУ 190905, за яким зареєстровано ПРАТ ІГЗК, суди встановили таке.
18.10.2024 між Приватним акціонерним товариством «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (код ЄДРПОУ 00190905) та Компанією METINVEST INTERNATIONAL S.A. (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу бентоніту № 2024/BENT-MI/ С.
Водночас, між вказаними сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 21.11.2024 до контракту №2024/BENT-MI/C від 18.10.2024, відповідно до якої код ЄДРПОУ Приватного акціонерного товариства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» зазначено 00190977.
Відтак, вказану помилку усунуто кладенням додаткової угоди № 1 від 21.11.2024. 
Відхилено судами попередніх інстанцій і посилання відповідача на те, що страхова сума за товар вказана в документі від 20.10.2024 №T0100031849-0 відрізняється від суми зазначеної в інвойсі від 20.10.2024 №95340721.
Так, судами стверджено, що відповідно до пункту А5 умов поставки CIF (Cost, Insurance and Freight) для перевезення морським або внутрішнім водним транспортом відповідно до Інкотермс 2020 якщо інше не узгоджено сторонами або існує такий звичай, продавець повинен отримати за власний рахунок страхування вантажу з покриттям, що надається відповідно до застереження (С) згідно з умовами страхування вантажів Інституту лондонських страховиків (LMA/IUA) або будь-яких подібних застережень. Страхування має бути оформлено у вигляді договору (контракту) з андерайтерами або страховою компанією, що мають добру репутацію, і надавати покупцю або будь-якій іншій особі, ще має страховий інтерес стосовно товару, право вимоги безпосередньо до страховика.
Страхування повинне покривати, як мінімум, передбачену договором (контрактом) ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинне бути здійснено у валюті договору (контракт).
Страхування повинне покривати товар від пункту поставки, визначеного у статті А2, принаймні до названого порту призначення.
У страховому сертифікаті від 20.10.2024 № T0100031849-0 загальна страхова сума визначена у розмірі 916 960,00 доларів США, тобто 833 600,00 доларів США (сума товару згідно інвойсу від 20.10.2024 № 95340721) + 83 360,00 доларів США (10% від суми вказаної суми).
Що стосується доводів відповідача про наявність обґрунтованих підстав вважати, що взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару, то надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів ураховує правову позицію, викладену, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №804/5688/16, від 21.05.2026 у справі №380/6011/23, а саме, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для висновку про те, що митна вартість визначена неправильно. У таких випадках необхідно розглядати усі обставини продажу товару та прийняти вартість операції за умови, якщо взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Відповідно до частини тринадцятої статті 58 МК України за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі письмові обґрунтування того, що такий вплив мав місце. У разі відсутності обґрунтувань митного органу вважається, що взаємовідносини між такими особами не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Письмовими доказами у справі не підтверджується та обставина, що митним органом декларанту надавалось письмове обґрунтування наявності впливу пов`язаних осіб на ціну оцінюваних товарів. Зі змісту доказів безпосередній вплив вказаної обставини на формування вартості оцінюваного товару не встановлений.
Обґрунтовано зазначено судами й те, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості, заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Окрім того, посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.
Згідно із сталою та послідовною практикою Верховного Суду, наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнені у попередні періоди за іншою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.
Водночас судами попередніх інстанцій вказано й на те, що рішення відповідача, яким визначено митну вартість товару на підставі резервного методу з урахуванням наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості, не містило обґрунтувань зроблених коригувань з урахуванням порівняльних характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого бралась за основу при коригуванні, умов поставки тощо.
Таким чином, узагальнюючи наведене вище, Суд зазначає, що необхідно погодитися із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом.
З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, а також встановлених у справі, що розглядається, обставин, Суд зазначає, що суди першої та інстанції інстанцій дійшли правильних висновків, що митний орган, приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не було порушено вказаних положень Митного кодексу України при митному оформленні товарів.
Відтак, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд також вважає, що доводи касаційної скарги в частині незгоди відповідача з висновками судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема і у постановах, на які посилається скаржник у касаційні скарзі. Наведені відповідачем постанови Верховного Суду ухвалені у адміністративних справах за інших фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, та загалом стосуються оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів (оцінюючий фактор).
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 КАС України, Суд
У Х В А Л И В : 
Касаційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення і оскарженню не підлягає.

Судді | В.П. Юрченко І.А. Васильєва   Р.Ф. Ханова