ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2026 року       м. Чернівці 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Горбенка Дениса Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя м. Одеси, працюючого оперуповноваженим сектору кримінальної поліції ВП № 3 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.
Провадження щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 25.06.2026 року о 16 год. 50 хв., у складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 , на напрямку 808 прикордонного знаку, на території Глибоцької ОТГ Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон. ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на околиці н.п. Михайлівка під час руху пасажиром на транспортному засобі на відстані 19 км до лінії державного кордону.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, захисник Горбенко Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову районного суду в цій частині скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

ЄУНСС: 715/2284/26
НП:33/822/359/26    Головуючий у І інстанції: Цуркан В.В.
Категорія:ч.2 ст.204-1КУпАП    Доповідач: Потоцький В.П.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова районного суду належним чином не вмотивована, а наведені стороною захисту доводи залишені без належної оцінки.
Зазначає, що ОСОБА_1 було затримано на відстані 19 км від лінії державного кордону, що значно перевищує ширину прикордонної смуги, при цьому матеріали справи не містять відомостей про вчинення ним конкретних дій, спрямованих на незаконне перетинання державного кордону.
Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які саме положення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» порушено ОСОБА_1 та які конкретні дії ним вчинено на їх порушення.
Також уважає, що у ОСОБА_1 відсутній умисел на незаконне перетинання державного кордону, оскільки він проходить службу в Національній поліції України, має чинне бронювання, постійне місце роботи та сталі соціальні зв`язки.
Крім того, зазначає, що письмові пояснення ОСОБА_1 були отримані внаслідок психологічного та фізичного примусу, що підтверджується медичною довідкою про виявлені тілесні ушкодження.
Вказує на недопустимість відомостей, отриманих із мобільних телефонів, через неналежне процесуальне оформлення їх огляду та наявність розбіжностей у часових позначках на фотознімках.
У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, однак від захисника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим апеляційний суд уважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції не обмежений її доводами, якщо встановить неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За змістом ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи належить з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Вказаних вимог районним судом дотримано повністю.
Так, ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, у пунктах пропуску без відповідних документів, з використанням підробленого документа чи документів, що містять недостовірні відомості про особу, або без дозволу відповідних органів влади.
Згідно з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» встановлено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням установленого порядку, а автомобільне та пішохідне сполучення через державний кордон здійснюється у пунктах пропуску, крім випадків, визначених законодавством.
За змістом ст.12 цього Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду в Україну або виїзду з України.
Досліджені матеріали справи в їх сукупності підтверджують висновок районного суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005866Е від 25 червня 2026 року, ОСОБА_1 25 червня 2026 року о 16 год. 50 хв., діючи у складі групи осіб спільно з іншою особою, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Румунію поза пунктами пропуску та був затриманий прикордонним нарядом на околиці населеного пункту Михайлівка під час руху у напрямку державного кордону (а.с.1).
У вказаному протоколі зазначено час, місце та обставини та суть правопорушення, яке ставилось ОСОБА_1 у провину, напрямок руху і його спосіб пересування.
Отже доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, є безпідставними.
Також при складанні зазначеного протоколу ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що засвідчено його підписом. Протокол ним підписаний без зауважень.
Відомості вказаного вище протоколу узгоджуються з рапортами працівників Державної прикордонної служби України щодо обставин виявлення транспортного засобу, у якому перебував ОСОБА_1 , його руху у напрямку державного кордону та подальшого затримання (а.с.7-8).
Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи на а.с.6, убачається, що він мав намір добратися до с. Корчівці, а в подальшому - до державного кордону.
Із довідки щодо проведення первинного опитування двох затриманих осіб убачається, що ОСОБА_1 разом з іншою особою прибув до Чернівецької області, а також містяться відомості щодо наміру незаконного перетинання державного кордону (а.с. 9).
Наведені відомості узгоджуються зі схемою виникнення обстановки, місцем затримання ОСОБА_1 , а також результатами огляду мобільних телефонів із долученими фотознімками, на яких зафіксовано маршрут руху. 
Таким чином, зазначені докази узгоджуються між собою щодо істотних обставин події, зокрема обставин прибуття ОСОБА_1 до Чернівецької області, його подальшого пересування, напрямку руху та місця затримання.
Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення з огляду на його затримання на відстані 19 км від лінії державного кордону є безпідставними, оскільки диспозиція ст.204-1 КУпАП не пов`язує наявність спроби незаконного перетинання державного кордону з обов`язковим перебуванням особи саме у межах п`ятикілометрової прикордонної смуги.
Фактичне перетинання лінії державного кордону для складу інкримінованого правопорушення не є обов`язковим, оскільки ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність не лише за незаконне перетинання державного кордону, а й за спробу такого перетинання.
Що стосується кваліфікуючої ознаки вчинення правопорушення групою осіб, то ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає таку ознаку та не містить додаткової вимоги щодо вчинення відповідних дій за попередньою змовою.
За встановлених обставин ОСОБА_1 вчиняв інкриміновані йому дії спільно з іншою особою, що свідчить про наявність кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 умислу на незаконне перетинання державного кордону.
Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення є умисним, коли особа усвідомлює протиправний характер своєї поведінки, передбачає її наслідки і бажає їх або свідомо допускає.
На спрямованість умислу ОСОБА_1 вказують обставини його спільної поїздки з іншою особою до Чернівецької області, подальше пересування у напрямку державного кордону, відомості, наведені ним у первинних поясненнях, а також зафіксований у матеріалах справи маршрут руху.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 та інша особа є жителями різних регіонів України - Одеської та Миколаївської областей, спільно прибули до Чернівецької області та рухалися у напрямку державного кордону, при цьому у первинних поясненнях ОСОБА_1 іншої мети такого прибуття не зазначав. У сукупності з іншими доказами ці обставини спростовують доводи захисту про відсутність у нього умислу на незаконне перетинання державного кордону.
Наявність у ОСОБА_1 постійного місця роботи, проходження ним служби в органах Національної поліції України, перебування на військовому обліку та наявність бронювання не спростовують установлених обставин справи та самі по собі не свідчать про відсутність відповідного умислу.
Версія сторони захисту про те, що метою поїздки ОСОБА_1 було відвідування медичного закладу, також не узгоджується з дослідженими матеріалами справи.
Як установив районний суд, відповідно до схеми виникнення обстановки та протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 було затримано в с. Михайлівка, яке розташоване в іншому напрямку та не перебуває на маршруті слідування до зазначеного стороною захисту медичного закладу. Районним судом також установлено, що у с. Михайлівка та далі за маршрутом такого медичного закладу немає.
Щодо доводів про застосування до ОСОБА_1 фізичного та психологічного примусу під час надання письмових пояснень апеляційний суд виходить із такого.
Долучена стороною захисту медична довідка підтверджує наявність у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень та містить відомості про дату травмування 25 червня 2026 року.
Разом з тим цей документ не містить відомостей, які б давали можливість установити, що зазначені тілесні ушкодження були спричинені саме з метою отримання від ОСОБА_1 письмових пояснень.
При цьому під час складання процесуальних документів ОСОБА_1 роз`яснювалися передбачені законом права, у тому числі право не надавати пояснення щодо себе, що підтверджується його підписами у відповідних документах.
Апеляційний суд також ураховує, що ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України та з огляду на характер професійної діяльності обізнаний із процесуальними правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Будь-яких зауважень щодо застосування до нього примусу під час складання відповідних документів у них не зазначено.
За таких обставин наведені стороною захисту дані у своїй сукупності не дають достатніх підстав для висновку, що письмові пояснення ОСОБА_1 були отримані внаслідок застосування до нього фізичного чи психологічного примусу.
Крім того, письмові пояснення ОСОБА_1 не є єдиним доказом його винуватості, а оцінюються у сукупності з іншими матеріалами справи.
Щодо доводів захисника про неналежне оформлення результатів огляду мобільних телефонів та різні часові позначки на долучених фотознімках апеляційний суд зазначає наступне.
Стаття 251 КУпАП не обмежує коло доказів у справі виключно протоколами, а визначає доказами будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку з`ясовуються обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Матеріали справи містять результати огляду мобільних телефонів та долучені до них фотознімки, на яких зафіксовано маршрут руху. Відображені в них відомості узгоджуються з іншими дослідженими доказами щодо напрямку пересування та обставин затримання ОСОБА_1 , а тому обґрунтовано враховані районним судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
Посилання захисника на відсутність окремого протоколу огляду мобільних телефонів та наявність різних часових позначок на окремих фотознімках самі по собі не спростовують зафіксованих у цих матеріалах фактичних даних та не є підставою для їх неврахування при оцінці доказів у сукупності.
Доводи апеляційної скарги про неналежну мотивованість постанови районного суду також не дають підстав для її скасування.
Із постанови вбачається, що районний суд установив фактичні обставини справи, навів докази, на яких ґрунтується висновок про винуватість ОСОБА_1 , та мотиви, з яких не прийняв версію сторони захисту щодо мети його перебування у Чернівецькій області.
Інші доводи сторони захисту перевірені апеляційним судом під час апеляційного перегляду та не спростовують установлених районним судом обставин і висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, досліджені докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 , діючи спільно з іншою особою, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, у зв`язку з чим районний суд правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Істотних суперечностей у доказах, які б ставили під обґрунтований сумнів доведеність вини ОСОБА_1 , апеляційним судом не встановлено.
Адміністративне стягнення у виді штрафу накладено в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та відповідає її мінімальній межі.
Підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, як про це просить захисник, немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Горбенка Д.С., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Чернівецького 
апеляційного суду       В.П. Потоцький