Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.07.2026 | Справа №607/14959/26 Провадження №2-о/607/412/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
у складі головуючого судді Грицай К.М., 
за участю секретаря судового засідання Кійко С.Д.,
учасників справи: представника заявника Богуша В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, - 
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 , через представника – адвоката Богуша В.Д., звернулась до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме, належності ОСОБА_1 на праві власності 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м.
В обґрунтування заяви заявник вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.08.1993, зареєстрованим в БТІ 05.10.1993 та свідоцтвом на право на спадщину від 04.12.2025, виданим Державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори спадкова справа № 654/2023. Право власності на квартиру набувалось заявником до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, отже воно не зареєстровано на сьогодні в цих реєстрах.
24 лютого 2022 року почалась повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України. Після початку повномасштабної збройної агресії заявник виїхала з будинку на підконтрольну Україні територію.
При видачі свідоцтва на право на спадщину державний нотаріус вніс 2/3 частки квартири В ДРРП, а для внесення 1/3 частки рекомендував звернутись до державного реєстратора речових прав.
Заявник звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Державного реєстру прав власності на нерухоме майно) інформації про належне їй право власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .Державним реєстратором було направлено запит на виконання вимог Закону до органів, які здійснювали реєстрацію прав до 01.01.2013 для підтвердження прав на майно ОСОБА_1 , проте жодної відповіді не отримано. У зв`язку з вищевикладеним провести державну реєстрацію права власності є неможливим, оскільки м. Волноваха окуповане та відсутня можливість отримати інформацію з БТІ. 
Відсутність реєстрації в реєстрі нерухомого майна позбавляють ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації за житло, внаслідок збройної агресії рф. Вказана грошова компенсація передбачена положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2000 № 767 «Питання виплати грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації». А також можливості подання інформації до Міжнародного реєстру збитків завданих агресією росії.
Встановлення факту про проведення реєстрації права власності відповідним БТІ до 2013 року, про який просить заявник пов`язано із здійсненням реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
З цих підстав просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 13.07.2026 відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 29.07.2026.
Представник заявника Богуш В.Д. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву підтримав з підстав, наведених в ній. 
Представник заінтересованої особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї неявки, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. 

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Волноваським промислово-комерційним центром «Електрон» згідно з розпорядженням (наказом) № 434 від 09 серпня 1993 року (перекладене з російської мови на українську мову), квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної чи часткової) власності ОСОБА_2 і членам її сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Загальна площа квартири 33,9 кв.м. 
05 жовтня 1993 року Волноваським бюро технічної інвентаризації здійснено на даному Свідоцтві Реєстраційний напис про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за № 391 та внесено запис про державну реєстрацію в реєстрову книгу за №6493 п.8/142,
04.12.2025 ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 2/3 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Держаного реєстру речових прав № 455106760 від 04.12.2025.
У копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 зазначено загальну площу квартири 33,9 кв.м., житлову площу - 19,60 кв.м., що також вбачається із Розрахунку площі квартири, яка безкоштовно приватизується. 
30.04.2026 ОСОБА_1 звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про належне їй право власності на 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 . Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 прийнято рішення про залишення без руху заяви ОСОБА_1 у зв`язку з направленням запиту до органів, які здійснювали реєстрацію прав до 01.01.2013 для підтвердження прав на майно заявника.
Надалі рішенням № 85357418 від 16.06.2026 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Причиною відмови стали вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державний реєстратор не отримав від БТІ протягом 30 робочих днів інформації про належність ОСОБА_1 вищезазначеного нерухомого майна.
Місто Волноваха Донецької області відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (з відповідними змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій), відноситься до територій активних бойових дій.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відтак, встановлення факту, за встановленням якого звернулась заявник, відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
До 01.01.2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органами місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ) за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна.
Державна реєстрація здійснювалась на підставі правовстановлюючих документів, зокрема договорів, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності; виданих нотаріусами свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих органами місцевого самоврядування; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду; рішень судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна; про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.
Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносить записи до відповідного розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, після чого видає у паперовому вигляді витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а у разі проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на правовстановлюючому документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію.
У 2013 році вищезгаданий Реєстр прав власності на нерухоме майно, що вівся БТІ, став невід`ємною архівною складовою частиною актуального Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який діє на сьогоднішній день, однак інформація про значну частину майнових прав, що були набуті до 2013 року та реєстрація яких була здійснена на паперових носіях, до чинного Державного реєстру прав не внесена.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Таким чином, для підтвердження свого права, яке виникло до 01.01.2013, якщо власники зазначених об`єктів нерухомого майна мають документи, що містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, такі документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Разом з тим, Міністерство юстиції України у своїх роз`ясненнях від 12.11.2025 за № 163244/ПІ-Л-4807/8.4.4 зазначило, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України реалізація державним реєстратором пункту 3 частини третьої статті 10 Закону є ускладненою або навіть неможливою. В такому випадку дійсно суд може встановити відповідний факт державної реєстрації права власності на нерухоме майно уповноваженим суб`єктом державної реєстрації, і як наслідок досягається мета, закріплена в Законі, підтвердження державної реєстрації права власності певної особи на нерухоме майно.

Із Свідоцтва про право власності на житло, виданого Волноваським промислово-комерційним центром «Електрон» згідно з розпорядженням (наказом) № 434 від 09 серпня 1993 року, яке перекладене з російської мови на українську мову, вбачається, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , зареєстрована у Волноваському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 05 жовтня 1993 року за № 391 та внесено запис про державну реєстрацію в реєстрову книгу за № 6493 п.8/142.
Тому, з метою недопущення порушення прав заявника на розпорядження своїм майном, реалізації права та отримання компенсації за пошкоджене чи знищене майно, реалізація яких залежить від доведеності факту проведення реєстрації права власності Волноваським бюро технічної інвентаризації до 01.01.2013, та з огляду на те, що заявник позбавлена можливості в інший спосіб реалізувати своє право на державну реєстрацію речових прав на належну їй частку квартири відповідно до вимог Закону, а також з урахуванням відсутності спору про право, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. 
Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення та слід вважати встановленим юридичний факт реєстрації Волноваським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено Реєстраційний напис 05 жовтня 1993 року за № 391 та внесено запис про державну реєстрацію в реєстрову книгу за № 6493 п.8/142, належної ОСОБА_1 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Волноваським промислово-комерційним центром «Електрон» згідно з розпорядженням (наказом) № 434 від 09 серпня 1993 року.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 89, 263, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
Заяву – задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт реєстрації Волноваським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено Реєстраційний напис 05 жовтня 1993 року за № 391 та внесено запис про державну реєстрацію в реєстрову книгу за № 6493 п.8/142, належної ОСОБА_1 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Волноваським промислово-комерційним центром «Електрон» згідно з розпорядженням (наказом) № 434 від 09 серпня 1993 року. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення можу бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Заінтересована особа: Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бул. Т. Шевченка, 3, м. Тернопіль, ЄДРПОУ 34334305.

Повне рішення суду складене 03.08.2026. 

Головуючий суддя | К. М. Грицай