ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року м. Львів	справа № 380/22382/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (третя особа), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 104450016138, датоване 30 грудня 2024 року (прийняте фактично 30 жовтня 2025 року) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків, які викладені в рішенні суду; 
- судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, стягнути з відповідача.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , чоловік позивачки, батько ОСОБА_2 , на сьогодні є зниклим безвісти за особливих обставин, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 23 жовтня 2025 року № 20251023-4942. У зв`язку з цим наявні підстави для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника позивачці на утриманця - сина ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). Тому, позивачка, як законний представник ОСОБА_2 , для реалізації відповідного права звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058, надавши усі наявні у неї документи на підтвердження обставин, які потрібні для призначення пенсії, однак отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 104450016138, датоване 30 грудня 2024 року, а фактично прийняте 30 жовтня 2025 року, яким їй відмовлено у призначенні відповідної пенсії. 
Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, оскільки її чоловік - ОСОБА_3 є військовослужбовцем, має статус зниклого безвісти за особливих обставин з 07 липня 2025 року і до сьогодні. Цей статус підтверджений відповідними правоохоронними органами, про що видано документи, зокрема витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 23 жовтня 2025 року № 20251023-4942. Своєю чергою, територіальні відділення Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями надавати/змінювати статус осіб зниклих безвісти за особливих обставин. Отже, станом на день подання цього позову ОСОБА_3 є зниклим безвісти за особливих обставин, що підтверджується відповідними документами, а тому наявні всі підстави для призначення позивачці пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058, з огляду на що спірне рішення відповідача є протиправним та має бути скасоване судом. 
У зв`язку з наведеним адміністративний позов просить задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до підтверджувальних документів позивачка не має права на призначення пенсії відповідно до статті 36 Закону № 1058, оскільки згідно з довідкою № 6238 від 03 вересня 2025 року та сповіщення № 453 від 14 серпня 2025 року, а також № 2/6139 від 15 серпня 2025 року годувальник перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. З огляду на вказане відповідач ухвалив спірне рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058 на утриманця – ОСОБА_2 . 
У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.
Третя особа пояснень щодо позову або відзиву не подала.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 14 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; витребувано у відповідача всі докази, які слугували підставою для прийняття спірного рішення.
Витребувані докази відповідач подав до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 травня 2022 року.
Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 від 21 травня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20251023-4942 від 23 жовтня 2025 року, сформованим Міністерством внутрішніх справ України, ОСОБА_3 зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин – 07 липня 2025 року. 
22 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та необхідними документами, перелік яких наведено у розписці-повідомленні від 22 жовтня 2025 року № 8014, про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця - сина ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону № 1058.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 104450016138 від 30 грудня 2024 року (в рішенні допущено помилку щодо дати, правильно - 30 жовтня 2025 року), прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю права, оскільки згідно з довідкою № 6238 від 03 вересня 2025 року та сповіщенням № 453 від 14 серпня 2025 року, а також № 2/6139 від 15 серпня 2025 року годувальник перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Позивачка, вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, звернулася з цим позовом до суду. 
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 104450016138, датованого 30 грудня 2024 року, а фактично прийнятого 30 жовтня 2025 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону № 1058.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені у статті 36 Закону № 1058, відповідно до частини першої якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Частиною другою статті 36 Закону № 1058 передбачені члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зокрема діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Аналіз наведеної норми вказує, що діти особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника незалежно від тривалості страхового стажу у годувальника та їх перебування на утриманні такого годувальника.
Суд встановив, що батько малолітнього ОСОБА_2 – ОСОБА_3 з 07 липня 2025 року має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20251023-4942 від 23 жовтня 2025 року, сформованим Міністерством внутрішніх справ України. Отже, враховуючи приписи статті 36 Закону № 1058, ОСОБА_2 , як син особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника незалежно від тривалості страхового стажу у годувальника та його перебування на утриманні такого годувальника.
Доводи відповідача про те, що згідно з довідкою № 6238 від 03 вересня 2025 року та сповіщенням № 453 від 14 серпня 2025 року, а також № 2/6139 від 15 серпня 2025 року годувальник ( ОСОБА_3 ) перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, а тому підстави для призначення пенсії відсутні, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до визначення, наведеного у статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, - електронна база даних, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання та поширення визначеної цим Законом інформації про осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, їх невпізнані останки, наявність чи відсутність рішення суду про визнання осіб, зниклих безвісти, безвісно відсутніми або оголошення померлими, інформації про видачу нотаріусами свідоцтва про призначення опікуна над майном осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також інших даних, що використовуються для забезпечення обліку осіб, зниклих безвісти, з метою їх розшуку. 
Частиною першою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. 
Наданим позивачкою витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20251023-4942 від 23 жовтня 2025 року, сформованим Міністерством внутрішніх справ України, підтверджується статус годувальника ОСОБА_3 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, з 07 липня 2025 року, тому доводи відповідача з покликанням на довідку № 6238 від 03 вересня 2025 року та сповіщення № 453 від 14 серпня 2025 року, а також № 2/6139 від 15 серпня 2025 року, згідно з якими годувальник ( ОСОБА_3 ) перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, суперечать даним Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, які є офіційними, тож не можуть бути взяті судом до уваги. 
З огляду на вказане суд констатує, що відповідач протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону № 1058.
Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про те, що спірне рішення відповідача про відмову позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону № 1058 є протиправним, а тому його належить скасувати.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом, без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. 
Суд також бере до уваги положення частини другої статті 9 КАС України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Ураховуючи на підставі приписів частини другої статті 9 КАС України межі позовних вимог, суд уважає, що з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивачки, за захистом якого вона звернулася з цим позовом до суду, належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2025 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
За змістом частини першої статті 245 КАС України під час вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. 
Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 968,96 грн сплаченого судового збору.
Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл суд не здійснює.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 104450016138, датоване 30 грудня 2024 року, а фактично прийняте 30 жовтня 2025 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2025 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_3 ) на утриманця ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна