Справа № 509/1302/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства та поновлення актового запису про народження, -

ВСТАНОВИВ :

2 березня 2026 року представниця ОСОБА_1 адвокат Пестрецова Р.Г. звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, який в подальшому збільшила та в остаточній редакції якого від 06.05.2026 р. просила суд, визнати ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Брест Республіки Білорусь, народженої матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; поновити актовий запис про народження ОСОБА_3 (актовий запис про народження складений 24 квітня 2020 року за № 1226 відділом ЗАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь), вказавши наступні відомості в актовому записі про народження, а саме, Відомості про дитину: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_3 , стать – жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - республіка Білорусь, місто Брест; Відомості про батька: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_4 »; Відомості про матір: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_3 , Громадянство – Республіка Білорусь, Місце проживання – АДРЕСА_1 ; виключити відомості про батька, ОСОБА_4 , з актового запису про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов?язати Овідіопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, виключити відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини та внести зміни до актового запису про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначивши: Відомості про батька: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_2 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_5 , Громадянство – України, зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_2 , мотивуючи це тим, що 23 жовтня 2019 року громадянка Р. Білорусь ОСОБА_1 уклала шлюб із громадянином України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 23 жовтня 2019 року Радивилівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області (актовий запис про шлюб № 101 від 23.10.2019 р.), а на початку березня 2020 р. ОСОБА_1 виїхала до м. Брест Р. Білорусь до для вирішення особистих житлових питань, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - ОСОБА_3 , батьком якої є її чоловік ОСОБА_2 .
Звернувшись до відділу ДРАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь за місцем свого тимчасового перебування, позивачка отримала відмову у внесенні до актового запису про народження дитини відомостей щодо батька, ОСОБА_2 , з яким на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі, з підстав не підтвердження належними документами факт перебування їх у зареєстрованому шлюбі, оскільки у позивачки на той час не було апостильованого свідоцтва про шлюб, тому відділом ДРАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь до актового запису про народження дитини за № 1226 від 24 квітня 2020 року відомості щодо батька були внесені відповідно до ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю Республіки Білорусь, яка ідентична ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері дитини. В подальшому, ВДРАЦСом Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь до актового запису про народження дитини за № 1226 від 24 квітня 2020 року відомості щодо батька внесені за прізвищем матері дитини « ОСОБА_5 », а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою « ОСОБА_6 », в графі національність записаний «білорус», що відповідіє дійсному імені та по батькові батька дитини, про що 24 квітня 2020 року видане свідоцтво про народження дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 . 
В судове засідання позивачка та її представниця не з?явились, надавши суду свої заяви, з проханням розглянути дану справу за їх відсутності, задовольнивши збільшені позовні вимоги.
В судове засіданні відповідач не зявився, подавши до суду заяву, в якій збільшений позов визнав повністю та проханням про слухання справи за його відсутності. 
Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомляляася належним чином, особисто під розписку, причини неяаки не повідомила, будь-якиї заяв чи пояснень суду не надала. 

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду – є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно із ст. 121 СК України - права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу. 
Відповідно до положень ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. 
Частина 1 статті 126 СК України встановлює, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.ст. 126,127 цього Колексу - батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 
Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Підставою для визначення батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства - може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 
Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. 
Згідно ст. 7 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків і мати право на їх піклування за нею.
У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. 
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.ст. 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128 на підставі будь - яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 р. по справі № 591/6441/14-ц дійшов до наступних висновків. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 18.02.2000 року № 52/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затв.наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5. 
Пунктом 1.3 цих Правил визначено, що заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах, з дотриманням вимог цих Правил. 
Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження тощо. 
Відповідно до пункту 3.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 передбачено, що поновлення втрачених актових записів проводиться тільки за наявності документів, які підтверджують, що відповідний актовий запис був раніше складений в органах державної реєстрації актів цивільного стану України або на підставі рішення суду. 
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. У разі якщо втрачено актовий запис цивільного стану, складений компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок поновлення, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану повідомляється компетентному органу іноземної держави». 
1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності, який зокрема передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1). 
Відповідно до п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України від 18.10.2000 р. № 52/5, якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір?ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. При вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. 
Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні.
Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що 23 жовтня 2019 року громадчнка Р. Білорусь ОСОБА_1 , уклала шлюб із громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 23 жовтня 2019 року Радивилівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про шлюб № 101 від 23.10.2019 р.
На початку березня 2020 року ОСОБА_1 виїхала до м. Брест Республіки Білорусь до для вирішення особистих житлових питань, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_3 . 
Відділом ДРАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь до актового запису про народження дитини за № 1226 від 24 квітня 2020 року відомості щодо батька внесені за прізвищем матері дитини « ОСОБА_5 », а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою « ОСОБА_6 », відповідно до ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю Республіки Білорусь, яка ідентична ст. 135 СК України, про що 24 квітня 2020 року видане свідоцтво про народження дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 , про що відділом ДРАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь видана довідка за № 30-78/2007 від 07.07.2020 року. 
За вих. № 111/24.15-19 від 24.01.2026 року Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено представницю позивачки про неможливість внесення змін до актового запису про народження за № 1226 від 24 квітня 2020 року складеного відділом запису актів громадянського стану Брестського міського виконавчого комітету Республіки Білорусь з посиланням на ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», та зазначено що у разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, то актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави.
Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 лабораторією Одеського обласного бюро судово – медичної експертизи проведене молекулярно-генетичне експертне дослідження на вирішення якої поставлене таке питання: «Провести судово – медичну молекулярно – генетичну експертизу (дослідження) з метою встановлення факту біологічного батьківства ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На молекулярно-генетичне експертне дослідження було надано об`єкти біологічних зразків громадянки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Експертним висновком № 514 від 19.09.2024 року встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є біологічним батьком, дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , народженої матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999 %, таким чином батьківство практично доведене.
Крім цього, суд зауважує, що відповідно до п.п. 14 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України від 18.10.2000 р. № 52/5, якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір?ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. 
Положеннями ст.ст. 121-122,133 СК України встановлено, що права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122,125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. 
Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. 
Так, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.10.2019 року, громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 23 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб, актовий запис №101. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_5 .
Судом встановлено, що у цьому шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась друга дитина ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_10 народилась третя дитина ОСОБА_9 .
Внесення відомостей щодо батька дитини ОСОБА_2 до актового запису про народження можливе виключно після поновлення актового запису про народження дитини ОСОБА_3 . 
Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. 
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. 
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. 
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні вищенаведені докази в їх сукупності щодо можливості визнання батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та поновлення актового запису про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 122,128,130,133,135 СК України, ст.ст. 75-77 Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України від 18.10.2000 р. № 52/5, «Декларацією прав дитини», прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., Конвенцією «Про права дитини», прийнятою 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства та поновлення актового запису про народження – задовольнити ;
2.Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця місто Сарни Сарненського району Рівненської області, громадянина України - батьком дитини : ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Брест, Республіки Білорусь, народженої матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
3.Поновити актовий запис про народження ОСОБА_3 (актовий запис про народження складений 24 квітня 2020 року за № 1226 відділом ЗАЦС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь), вказавши наступні відомості в актовому записі про народження, а саме, відомості про дитину: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_3 , стать – жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - республіка Білорусь, місто Брест; Відомості про батька: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_4 »; Відомості про матір: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_3 , Громадянство – Республіка Білорусь, Місце проживання – АДРЕСА_1 ; 
4.Виключити відомості про батька : ОСОБА_4 з актового запису про народження дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 
5.Зобов?язати Овідіопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - внести зміни до актового запису про народження дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, виключити відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини та внести зміни до актового запису про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначивши: Відомості про батька: Прізвище, ім`я та по-батькові - ОСОБА_2 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_5 , Громадянство – України, зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.07.2026 року.

Суддя        Гандзій Д.М.