СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Харків Справа № 917/285/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В.,
без виклику представників сторін, 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки", Полтавська область, Лубенський район, с. Вишняки, (вх.№1547 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 (суддя Тимощенко О.М., ухвалене в м.Полтава, дата складення повного тексту – 25.06.2026) 
за позовом: Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області, Полтавська область, Лубенський район, м. Хорол,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки", Полтавська область, Лубенський район, с. Вишняки,
про стягнення 104921,29грн.,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2026 Міжрегіональний центр професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.03.2026) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" про стягнення 104921,29грн. заборгованості за договором №18/09-2025 поставки зернових культур від 17.09.2025, з яких: 94950,04грн. - основна заборгованість, 9971,25грн. – пеня.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" на користь Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області 94950,04грн. основного боргу, 9971,25грн. та 2662,40грн. судового збору.
Відповідні висновки місцевого господарського з посиланням на положення статей 11, 202, 509, 525, 526, 530, 599, 629, 712 Цивільного кодексу України мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки зернових культур від 17.09.2025 №18/09-2025 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку із чим, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 94950,04грн.
Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 9971,25грн., господарський суд першої інстанції також визнав його обґрунтованим, та дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволенні позовних вимог у відповідній частині. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 та прийняти нове рішення, у відповідній частині, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 9971,25грн.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що не має фінансової можливості здійснити оплату заявленої суми внаслідок наявності ряду непередбачених та незалежних від товариства причин, а саме: воєнний стан по всій підконтрольній території України, введений у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та продовження повномасштабних воєнних дій в Україні; застарілість (зношеність) виробничого обладнання заводу, потреба у проведенні незапланованих дороговартісних ремонтних робіт; відсутність стабільного ринку збуту готової продукції та недотримання контрагентами договірних зобов`язань щодо своєчасності оплати.
Скаржник також зазначає, що заборгованість виникла у період дії форс-мажорних обставин, які є загальновідомими та такими, що виключають будь-яку провину в діях добросовісного суб`єкта господарювання, яким створено робочі місця та забезпечено соціальні гарантії для більше ніж сотні мешканців Хорольської територіальної громади, серед яких є і переселенці з інших регіонів, де ведуться бойові дії. Крім того, підприємство відповідача виробляє продукцію, яка використовується як компонент для ліків та лікарських препаратів, в тому числі для Збройних Сил України, є добросовісним платником податків та обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2026 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/285/26; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
24.07.2026 матеріали справи №917/285/26 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2026 (з урахування ухвали про виправлення описки від 14.09.2026) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" на рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 10 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" на рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 ухвалено розпочати з 30.07.2026 без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему "Електронний суд" до кабінету користувача і доставлена їм 29.07.2026.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 17.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" (надалі - покупець) та Міжрегіональним центром професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області (надалі - постачальник) було укладено договір №18/09-2025 поставки зернових культур (надалі – договір т.1 а.с.5-7), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти у 2025 році зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі - продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити таку продукцію (пункт 1.1 договору).
Загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами до цього договору, які є його невід`ємними частинами (пункт 1.2 договору).
Ціна на продукцію, що поставляється за цим договором також встановлюється у додаткових угодах, що додаються до цього договору і є його невід`ємними частинами (пункт 2.1 договору). 
Постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію протягом 2025 року узгодженими партіями, згідно відповідних специфікацій, до закінчення строку дії даного договору (пункт 4.1 договору).
Відповідно до пункту 4.4. договору, перехід до покупця права власності на продукцію, що поставляється за цим договором, відбувається в момент передачі постачальником продукції покупцю за визначеною у п. 4.3 договору адресою місця завантаження та оформлення належним чином уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію продукції.
Розділом 5 договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме:
- оплата продукції покупцем здійснюється у національній валюті України - гривня, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника за узгоджену сторонами партію продукції (пункт 5.1 договору).
- покупець зобов`язується сплатити постачальнику вартість поставленої продукції в наступному порядку: 100% вартості продукції оплачується покупцем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки продукції за адресою, визначеною п. 4.3 договору та оформлення належним чином уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію продукції (пункт 5. 2 договору).
Згідно з пунктом 7.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 7.5 договору).
Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 9.1 договору).

На виконання пунктів 1.2 та 2.1. договору, сторонами було укладеного додаткову угоду №1 від 17.09.2025 до договору (надалі – додаткова угода т.1 а.с.8), якою сторони погодили ціну, обсяг та період поставки партії продукції, а саме: найменування продукції - пшениця, обсяг поставки - 15 тон, ціна грн за тону з ПДВ - 9000,00грн., період поставки - вересень 2025 року, адреса поставки - с. Любкова Балка, Лубенський район, Полтавська область) (пункт 1 додаткової угоди).
Вказана додаткова угода є невід`ємною частиною договору поставки зернових культур від 17.09.2025 №18/09-2025 (пункт 3 додаткової угоди).
Решта умов договору поставки зернових культур від 17.09.2025 №18/09-2025та укладених додаткових угод до нього залишається незмінною і обов`язковою до виконання (пункт 4 додаткової угоди).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач, як постачальник зазначав, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу, а останнім прийнято товар на загальну суму 94950,04грн., що підтверджується доданими до позовної заяви документами, а саме: накладними №36 від 17.09.2025 на суму 46170,02грн., №37 від 18.09.2025 на суму 48780,02грн; рахунками №36 від 17.09.2025 та №37 від 18.09.2025, а також товарно - транспортними накладними №1 від 17.09.20245 та №2 від 18.09.2025 (т.1 а.с.9-14).
Проте, відповідач, в порушення умов договору оплату за поставлений товар не здійснив, що і стало підставою для звернення 26.02.2026 Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області до господарського суду Полтавської області з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.03.2026) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" про стягнення 104921,29грн. заборгованості за договором №18/09-2025 поставки зернових культур від 17.09.2025, з яких: 94950,04грн. - основна заборгованість, 9971,25грн. – пеня (т.1 а.с.1-45, 53-96).
Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у даній справі позовні вимоги задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.102-107).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що за змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655, частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Названий обов`язок безпосередньо закріплений в частині 1 статті 712 Цивільного кодексу України і для договору поставки.
В контексті приписів частин 1-2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписи статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до положень статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1 статті 74, частини 1 статті 76, частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору продавець здійснив поставку та передав у власність покупця товар на загальну суму 94950,04грн., в тому числі ПДВ 20 %, а покупець прийняв його без жодних зауважень, що підтверджується накладними №36 від 17.09.2025 на суму 46170,02грн., №37 від 18.09.2025 на суму 48780,02грн; рахунками №36 від 17.09.2025 та №37 від 18.09.2025, а також товарно - транспортними накладними №1 від 17.09.20245 та №2 від 18.09.2025, які підписано представниками сторін без жодних заперечень та зауважень (т.1 а.с.9-14).
Проте, відповідач, як покупець свої зобов`язання з оплати за поставлений товар покупець не виконав. Розмір простроченої заборгованості покупця складає 94950,04грн.
Враховуючи викладене та те, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар в сумі 94950,04грн., місцевим господарським судом було задоволено позовні вимоги у відповідній частині.
Судова колегія зазначає, що рішення господарського суду у відповідній частині не оскаржено учасниками справи, а отже, не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 9971,25грн., судова колегія зазначає наступне.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За змістом частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Як було зазначено вище, пунктом 7.1. договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 7.5 договору).
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати за поставлену продукцію в узгоджені сторонами строки, чим порушено умови укладеного договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 9971,25грн.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечує правильність самого розрахунку, не надає свій контррозрахунок, а лише зазначає про неможливість застосування відповідальності.
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що укладаючи договір сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі строк виконання зобов`язання, відповідальність сторін за невиконання або неналежне його виконання. Отже, відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, усвідомлював визначені ним відповідні умови щодо обсягу зобов`язання, строків його виконання та погодився з передбаченою відповідальністю за прострочення прийнятих на себе зобов`язань.
Щодо доводів апелянта про неврахуванням місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення наявності форс-мажорних обставин, які обумовлені військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується листом Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, та які як наслідок призвели до порушення зобов`язань боржником, судова колегія зазначає, що за приписами частин першої, другої статті 611 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
В силу приписів статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Колегія суддів звертає увагу, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі №904/6463/14 (3-216гс15)).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.
Аналіз вищенаведених правових норм засвідчує, що підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, за загальним правилом, є неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства.
Підстави застосування форс-мажору (обставин непереробної сили) визначені сторонами в розділі 7 договору.
Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання (пункт 7.2. договору)
Відповідно до пункту 7.3. договору, жодна із сторін не несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань по цьому договору, якщо це невиконання чи неналежне виконання зумовлені дією обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана терміново повідомити у письмовій формі іншу сторону. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
В пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (схожий висновок викладено в пункті 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
Колегія суддів зауважує, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними. В тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України шляхом видачі сертифіката.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.
Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Відповідно до ст. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. А обставини, які виникли у зв`язку з війною, мають безпосередньо впливати на неможливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання та військовими діями.
Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події форс-мажору: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.
Вказаних висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі №927/25/21.
Крім того, необхідно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти наявність вказаних обставин та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
В той же час, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання зобов`язань за договором.
Сторонами у договорі узгоджений певний порядок повідомлення контрагента про настання форс-мажорних обставин, а також надання підтверджуючих документів щодо їх настання (пункт 7.3 договору), який не було дотримано відповідачем.
Крім того, колегія суддів зауважує, що договір поставки зернових культур від 17.09.2025 №18/09-2025 було укладено після початку повномасштабних військових дій, у зв`язку із чим, посилання апелянта на неможливість передбачити можливі перешкоди в здійсненні господарської діяльності внаслідок вказаних обставин - не відповідають обставинам виникнення між сторонами договірних відносин.
Посилання відповідача на застарілість виробничого обладнання заводу, потребу у проведенні незапланованих дороговартісних ремонтних робіт, відсутність стабільного ринку збуту готової продукції та недотримання контрагентами договірних зобов`язань щодо своєчасності оплати також не свідчить про неможливість належного виконання договірних зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на об`єктивні та непереборні обставини, що призвели до порушення зобов`язань за договором відхиляються судом, як безпідставні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарськоий суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спірітус вишняки" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2026 у справі №917/285/26 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Повна постанова складена 14.09.2026.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя П.В. Тихий