справа № 619/3841/26
провадження № 2-о/619/143/26

Рішення
Іменем України

14 липня 2026 року, 
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Гужви Т.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу №619/3841/26,
ім`я (найменування) учасників справи:
заявник: Солоницівська селищна рада, 
вимоги заяви: про визнання спадщини відумерлою,
представник заявника: Литвинов А.О.

Стислий виклад позиції заявника.
Солоницівська селищна рада у системі «Електронний суд» звернулася до суду з заявою, у якій просить визнати відумерлою спадщиною житловий будинок АДРЕСА_1 та передати її у власність Солоницівській селищній територіальній громаді в особі Солоницівської селищної ради. У обґрунтування заяви зазначено, що після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився зазначений житловий будинок, який належав їй на праві власності. У встановлений законом строк спадщину ніхто не прийняв, відомості про заповіти чи спадкові договори відсутні. Посилаючись на положення статті 1277 Цивільного кодексу України та статті 338 Цивільного процесуального кодексу України, просить визнати спадщину відумерлою та передати її у власність територіальної громади.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 12.06.2026 провадження по справі відкрито, призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження на 14.07.2026. 
Представник заявника у судове засідання не з`явився, надавши заяву, у якій просить справу слухати без його участі, заяву підтримує.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Як передбачено пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.
Згідно зі статтею 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 477482833 від 15 травня 2026 року, відповідно до якої підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 1-1371 від 28 квітня 1992 року, посвідчений виконкомом Вільшанської селищної ради (а.с. 5).
ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с. 4).
Крім того, згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 84915369 від 17 квітня 2026 року після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22 травня 2019 року Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 3/2019, якій у Спадковому реєстрі присвоєно номер 64217438.
Разом із тим, відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 84915396 від 17 квітня 2026 року, сформованого приватним нотаріусом Пугачовою І.В., за параметрами запиту щодо ОСОБА_1 відомості про зареєстровані заповіти та спадкові договори відсутні.
Водночас, на виконання ухвали суду від 12.06.2026 Друга Харківська міська державна нотаріальна контора листом від 23 червня 2026 року № 648/01-16/П повідомила, що у матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 08 квітня 2000 року, зареєстрований за № 5-157, відповідно до якого ОСОБА_1 заповіла все належне їй майно дочці - ОСОБА_2 . Крім того, наявна заява ОСОБА_2 від 22 травня 2019 року про прийняття спадщини та заява від 07 жовтня 2019 року про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені статтями 1261-1265 цього Кодексу.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, законодавець визначив єдиний належний спосіб прийняття спадщини спадкоємцем, який не проживав постійно зі спадкодавцем, - шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття.
Так, за відомостями Другої Харківської міської державної нотаріальної контори спадкоємиця за заповітом – ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини 22.05.2019, тобто у шестимісячний строк з дня її відкриття.
Водночас статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, юридичне значення для вирішення питання про відумерлість спадщини має саме факт її прийняття спадкоємцем у порядку, визначеному законом, а не отримання свідоцтва про право на спадщину чи державна реєстрація права власності.
Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. 
Таким чином, наведена норма містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких спадщина може бути визнана відумерлою. Визнання спадщини відумерлою можливе лише у разі встановлення хоча б однієї із таких обставин: відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття.
Аналогічні вимоги містяться і у ст. 338 ЦПК України відповідно до якої, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою лише тоді, коли встановить, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Згідно із статтями 12, 13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При цьому відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підтвердження своїх вимог заявник посилався на інформацію зі Спадкового реєстру про відсутність відомостей щодо заповіту та зазначав, що спадщина фактично ніким не була прийнята.
Однак, саме матеріали спадкової справи є первинними офіційними документами, на підставі яких нотаріус здійснює оформлення спадкових прав, а тому такі документи мають вищу доказову силу щодо встановлення факту прийняття спадщини, ніж відомості, наведені заявником із витягів зі Спадкового реєстру.
Отже, дослідженими судом доказами достовірно підтверджено, що після смерті спадкодавця існував спадкоємець за заповітом, який у межах строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто реалізував своє право на її прийняття відповідно до вимог статей 1268, 1269 ЦК України.
За встановлених обставин твердження заявника про неприйняття спадщини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі № 487/5185/23 зроблено висновок, що якщо спадкоємець у встановлений законом строк прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про її прийняття, підстави для визнання такої спадщини відумерлою відповідно до статті 1277 ЦК України відсутні, оскільки зазначена норма передбачає можливість визнання спадщини відумерлою лише у разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у даній справі не встановлено жодної із передбачених частиною першою статті 1277 ЦК України обставин, які є необхідними для визнання спадщини відумерлою, а саме: спадкоємець за заповітом існує та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. 
За таких обставин правові підстави для задоволення заяви Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області відсутні, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.
Відповідно до п. 15-1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», органи місцевого самоврядування звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою, а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264-266, ч. ч. 1,3 ст. 293 ЦПК України, суд
ухвалив: 
У заяві Солоницівської селищної ради про визнання спадщини відумерлою відмовити повністю.
Заявнику надіслати копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
заявник: Солоницівська селищна рада, код ЄДРПОУ 04398821, місцезнаходження: 62370, Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Визволителів, буд. 6.

Суддя І. М. Нечипоренко