ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року | справа № 380/10155/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій та бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи. 
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 за період з 01.03.2018 по 14.01.2021 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у розмірі 4 439,88 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 14.01.2021 включно та виплатити із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що у період з грудня 2015 року по 14 січня 2021 року він проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, перебуваючи на фінансовому забезпеченні спочатку у військовій частині НОМЕР_2 , а в подальшому у її правонаступника, військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вказує, що під час проходження служби Відповідач діяв із порушенням вимог законодавства про оплату праці, оскільки протиправно не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення у повному обсязі та у встановлені законодавством строки. Лише після звільнення, у березні 2021 року, Відповідач здійснив нарахування та виплату заборгованості з індексації, проте лише частково у сумі 33062,11 грн. Позивач наголошує, що при здійсненні вказаного розрахунку військовою частиною безпідставно змінено базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін. Замість єдиного законного базового місяця - січня 2008 року (місяця масового підвищення посадових окладів військовослужбовців в Україні), Відповідач протиправно застосував інший місяць, що автоматично призвело до заниження належних до виплати сум.
Крім того, Позивач звертає увагу суду на те, що з 01 березня 2018 року (дати набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 704) Відповідач повністю припинив нарахування та виплату йому так званої індексації-різниці (фіксованої суми індексації). Позивач стверджує, що реальне підвищення його постійного грошового доходу у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року склало всього 23,27 грн. Вказана сума підвищення є значно меншою за суму можливої індексації, на яку він мав право у березні 2018 року, яка, виходячи з базового місяця січня 2008 року, становила 4463,15 грн. Відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078, різниця між цими сумами становить 4439,88 грн (4463,15 грн - 23,27 грн), і саме ця фіксована сума індексації-різниці мала щомісячно виплачуватись йому з березня 2018 року аж до дня звільнення з військової служби. Протиправна відмова Відповідача здійснити такі виплати в повному обсязі, а також небажання компенсувати втрати від знецінення доходів та суми податку на доходи фізичних осіб (ПДФО), змусили Позивача звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.
Ухвалою від 22 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. 
З огляду на категорію та незначну складність спору, розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Свою правову позицію Відповідач мотивує тим, що розрахунок індексації грошового забезпечення до 2018 року проводився фінансовою службою з неухильним дотриманням вимог Порядку № 1078. Відповідач зазначив, що оскільки Позивач був прийнятий на військову службу у липні 2014 року і йому було встановлено посадовий оклад у розмірі 760,00 грн, саме цей місяць (липень 2014 року) правомірно став його індивідуальним базовим місяцем для нарахування індексації, а не загальний січень 2008 року.
Щодо позовних вимог про виплату індексації-різниці з 01 березня 2018 року, Відповідач стверджує, що постійний грошовий дохід Позивача у лютому 2018 року складав лише 4209,50 грн, оскільки до його складу військовою частиною не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка, на думку Відповідача, мала виключно разовий характер. Натомість у березні 2018 року, у зв`язку з набранням чинності Постановою КМУ № 704 та збільшенням окладів, дохід Позивача зріс до 8307,50 грн. Відтак, за розрахунками Відповідача, розмір підвищення доходу Позивача у березні 2018 року склав 4098,50 грн (8307,50 грн - 4209,50 грн). Оскільки це підвищення (4098,50 грн) майже повністю покривало і поглинало суму можливої індексації (4463,15 грн), Відповідач вважає, що у військової частини були відсутні будь-які законні підстави для встановлення та виплати Позивачу фіксованої індексації-різниці у заявленому ним розмірі 4439,88 грн на місяць. Крім того, вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також компенсації утриманих сум ПДФО, Відповідач вважає передчасними та безпідставними, оскільки факт наявності самої заборгованості з індексації ним не визнається.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. 
Під час проходження служби Позивач перебував на грошовому та інших видах забезпечення у двох військових формуваннях: починаючи з грудня 2015 року по серпень 2020 року включно - у військовій частині НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а з вересня 2020 року по 14 січня 2021 року (день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу) - у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Відповідно до офіційних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 29 березня 2021 року зареєстровано припинення юридичної особи - військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). При цьому повним її правонаступником за всіма майновими правами та фінансовими зобов`язаннями визначено Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). 
З огляду на вказаний юридичний факт правонаступництва, суд констатує, що належним Відповідачем у цій справі є Військова частина НОМЕР_1 , яка несе повну юридичну та фінансову відповідальність за дотримання законодавства про оплату праці щодо Позивача за весь загальний період його служби у вказаних прикордонних загонах.
Дослідивши наявні у матеріалах справи архівні відомості особистих карток грошового забезпечення Позивача за 2015-2021 роки, суд встановив, що під час безпосереднього проходження військової служби базова індексація грошового забезпечення йому не нараховувалася та не виплачувалася у повному обсязі (виплачувалась лише поточна індексація, починаючи з кінця 2018 року). 
Як свідчать фінансові документи, лише після звільнення Позивача, у березні 2021 року, Відповідачем проведено перерахунок та виплачено йому заборгованість з індексації за минулі періоди служби. Однак така виплата мала частковий характер і становила загальну суму 33062,11 грн.
Аналізуючи надані фінансові розрахунки, суд встановив що при обчисленні виплаченої суми індексації (33 062,11 грн) військовою частиною змінено базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін. 
Замість січня 2008 року (часу масового підвищення окладів військовослужбовців), фінансовою службою Відповідача застосовано інший розрахунковий період, а саме місяць прийняття Позивача на військову службу. 
Вказана обставина прямо вплинула на алгоритм нарахувань, призвела до суттєвого заниження обсягу належних до виплати сум та, як наслідок, зумовила обґрунтовану необхідність судового захисту порушених прав позивача.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (надалі - Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (надалі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 ч.3 ст.9 визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (надалі - Порядок №1078).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (ст.9 Закону)
Статтею 18 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
У пункті 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”.
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
У редакції Постанови № 1013 від 09.12.2015 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:
"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…".
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Позивач також вважає, що базовим місяцем для нарахування йому індексації грошового забезпечення повинен бути січень 2008 року.
Враховуючи положення Порядку №1078 місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови № 1294.
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.
Згідно із пунктом 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року № 024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.
Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 “Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України”.
Враховуючи вищенаведене встановлено, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
Відтак, суд дійшов висновку, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період (згідно Порядку №1078, що вступив в силу з 01.12.2015) до березня 2018 року. 
Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.
Варто зазначити, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові 20 квітня 2022 року (справа № 420/3593/20 провадження № К/9901/38673/21) вказав, що згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави Верховному Суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01.01.2008.
Верховний Суд вказав, що посадовий оклад позивача, який йому виплачувався за період служби, встановлений із січня 2008 року та не змінювався.
Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Отже, відповідно до імперативних положень Порядку № 1078, саме січень 2008 року є єдиним законним базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року включно.
З огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду, здійснене Відповідачем у березні 2021 року нарахування та виплата суми індексації грошового забезпечення за вказаний період із безпідставним застосуванням іншого базового місяця (місяця прийняття Позивача на військову службу), а не січня 2008 року, не свідчить про належне та в повному обсязі виконання Військовою частиною НОМЕР_1 свого обов`язку, передбаченого Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” та Порядком № 1078. Виплачена таким чином сума часткової заборгованості у розмірі 33 062,11 грн є штучно заниженою та не відновлює повною мірою порушені майнові права військовослужбовця.
Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії Відповідача щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базового місяця), є протиправними.
Як наслідок, з метою ефективного захисту прав Позивача, належить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року включно із урахуванням січня 2008 року як базового місяця. При цьому, з метою недопущення подвійної виплати, таке нарахування має бути здійснено з обов`язковим відрахуванням раніше виплаченої суми індексації за цей період (33 062,11 грн) та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України № 1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).
До спірних правовідносин суд також застосовує положення пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі Порядок №1078), згідно з яким підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац восьмий пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Суд при розгляді справи, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18.
Надаючи оцінку аргументам позивача про наявність у нього права на отримання так званої індексації-різниці, суд виходить з такого.
Відповідно до абзаців третього п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
У постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 Верховний Суд виснував, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців третього, четвертого Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21 та інших.
Застосовуючи наведені норми права та правові висновки до обставин цієї справи, суд встановив наступне.
Як беззаперечно підтверджується наявними у матеріалах справи архівними відомостями особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , його фактичний та постійний грошовий дохід у місяці, що передував масовому підвищенню окладів (у лютому 2018 року), становив 8559,12 грн. 
Вказана сума сформована з таких постійних виплат, які не мають разового характеру: 
посадовий оклад - 760,00 грн, оклад за військовим званням - 50,00 грн, надбавка за вислугу років - 283,50 грн, надбавка за особливі умови служби - 114,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 984,15 грн, надбавка за класність - 41,80 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода - 3209,67 грн та щомісячна премія - 3116,00 грн. 
При цьому до зазначеної бази порівняння не включено компенсацію ПДФО та разову премію у сумі 800,00 грн, оскільки такі виплати за своєю правовою природою не є постійними складовими заробітку.
Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що базовий дохід Позивача у лютому 2018 року складав 4209,50 грн. Такий розрахунок фінансової служби ґрунтується на штучному та неправомірному виключенні з бази порівняння щомісячної додаткової грошової винагороди (3209,67 грн) та щомісячної премії (3116,00 грн). 
Відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду (зокрема, викладеної у постановах від 11.11.2021 у справі № 240/5760/19 та від 14.11.2021 у справі № 240/12040/19), виплати, які нараховуються та виплачуються військовослужбовцю систематично, з місяця в місяць, беззаперечно набувають ознак постійних складових грошового доходу. Отже, вони не можуть вважатися разовими і підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні розміру доходу у місяці, що передує базовому, для цілей правильного застосування пункту 5 Порядку № 1078.
У подальшому, у березні 2018 року, після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 704, якоюзмінено тарифну сітку, постійне грошове забезпечення Позивача склало 8582,39 грн. 
Здійснивши математичний та юридичний аналіз цих показників, суд констатує, що реальний розмір підвищення доходу Позивача у березні 2018 року (величина А) виявився вкрай незначним і склав усього 23,27 грн (8582,39 грн - 8559,12 грн).
Водночас, сума можливої індексації грошового забезпечення Позивача у березні 2018 року (величина Б), обчислена з урахуванням єдиного законного базового місяця - січня 2008 року, становила 4463,15 грн. Ця сума чітко регламентована законодавством і визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.03.2018 року (1762,00 грн) на величину приросту індексу споживчих цін, розрахованого наростаючим підсумком із лютого 2008 року по березень 2018 року (253,30%), поділеного на 100 відсотків (1762,00 грн Ч 253,30% / 100 = 4463,15 грн). Правильність застосування саме такого алгоритму та математичного розрахунку підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними у справі № 520/6243/22.
Оскільки розмір фактичного підвищення доходу Позивача (23,27 грн) є непропорційно та значно меншим за суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення (4463,15 грн), Позивач, в силу вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, набув право на отримання так званої індексації-різниці. 
Сума такої індексації-різниці є сталою розрахунковою величиною і становить 4439,88 грн (4463,15 грн - 23,27 грн).
Враховуючи той факт, що у період з березня 2018 року і аж до моменту звільнення Позивача з військової служби (14.01.2021 року) Урядом України не здійснювалося жодних чергових масових підвищень тарифних ставок чи посадових окладів військовослужбовців, вказана сума індексації-різниці у розмірі 4439,88 грн мала статус фіксованої гарантії та повинна була виплачуватися Позивачу щомісячно. Триваюча протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування вимог Порядку № 1078 призвела до суттєвого недоотримання Позивачем належних йому коштів, які мали б компенсувати інфляційні втрати. З огляду на це, позовні вимоги у частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити вказану індексацію-різницю є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку вимогам Позивача про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (на суму невиплаченої індексації), суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050 та Порядком № 159.
Статтею 2 Закону № 2050 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина друга статті 2 Закону № 2050).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Використане у статті 3 Закону № 2050 формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має бути обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема і на підставі судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 Закону № 2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Такий підхід до розуміння зазначених норм права сформулював Верховний Суд України у постановах від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, від 11 липня 2017 року у справі № 2а-1102/09/2670 та підтримується Верховним Судом, зокрема у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20.
Від цих висновків Верховний Суд не відступав.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 803/1423/17.
Отже, право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Оскільки під час розгляду справи суд встановив, що відповідач порушив строки виплати позивачу грошового забезпечення у належних розмірах за період з 17 липня 2022 року по 19 травня 2023 року включно, то одночасно з його виплатою у відповідача наявний обов`язок щодо виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.
Суд наголошує, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені (такий висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20, від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20, від 29 березня 2023 року у справі № 120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року у справах № 400/5837/23, № 240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року у справі № 280/5397/19, від 18 грудня 2024 року у справі № 755/15005/23 та інших).
Застосовуючи вказаний висновок, Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 констатував, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Верховний Суд визнав безпідставними доводи судів попередніх інстанцій про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили відповідним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, зауваживши, що у разі бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів. Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.
У постанові від 21 серпня 2023 року в справі № 460/6767/20 Верховний Суд, ураховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року в справі № 640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20, від 09 серпня 2022 року у справі № 460/4765/20, дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати (частини основного розміру пенсії) саме за період з моменту неправомірного нарахування пенсії відповідачем, що встановлено судовим рішенням (у іншій справі), по фактичну її виплату.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду в аспекті права особи на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд доходить висновку, що позивач має право на таку компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у належних розмірах за весь час затримки виплати з 17 липня 2022 року по день фактичної виплати.
Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом також у постановах від 20 грудня 2019 року у справі № 822/1731/16, від 13 березня 2020 у справі № 803/1565/17, від 21 січня 2020 року у справі № 826/15879/18, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20, від 21 березня 2023 року у справі № 620/7687/21, від 29 березня 2023 року у справі № 120/9475/21-а.
Така ж правова позиція вчергове підтримана Верховним Судом у постанові від 29 травня 2025 року у справі № 640/12053/21, яку суд ураховує на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Оскільки факт протиправної невиплати індексації з вини суб`єкта владних повноважень встановлено цим судовим рішенням, Позивач має право на компенсацію втрат від знецінення цих коштів через інфляційні процеси за весь час їх затримки, починаючи з моменту виникнення права на їх отримання і по день фактичної виплати.
Стосовно позовної вимоги про здійснення виплати заборгованості з індексації із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб (ПДФО), суд застосовує спеціальні норми Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (далі — Порядок № 44).
Згідно з пунктами 2, 3 та 4 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які мають статус військовослужбовця, а також особам, які вже звільнені зі служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження військової служби. 
Виплата такої компенсації здійснюється державними установами за рахунок відповідних коштів шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, що пов`язані з обов`язковим утриманням ПДФО. При цьому виплата здійснюється одночасно з виплатою самого заборгованого грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення є невід`ємною та постійною складовою заробітку військовослужбовця, а тому вона включається до загального оподатковуваного доходу, з якого за загальним правилом підлягає утриманню ПДФО. Водночас, нормами пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України прямо та імперативно визначено, що суми ПДФО, утримані з грошового забезпечення військовослужбовців, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відтак, з метою недопущення фактичного зменшення присуджених Позивачу сум, виплата Відповідачем заборгованості з індексації має бути здійснена з обов`язковою та одночасною компенсацією сум утриманого ПДФО. 
Суд підкреслює, що набуття Позивачем статусу звільненої особи жодним чином не позбавляє його цього майнового права, оскільки право на отримання індексації (і відповідної до неї податкової компенсації) було набуто ним саме в періоди проходження військової служби, коли він безпосередньо виконував обов`язки щодо захисту держави.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення чи діяння.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав Позивача, суд керується приписами статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності або дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому, згідно з положеннями частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Як уже зазначалося судом, індексація грошового забезпечення є державною гарантією, алгоритм нарахування якої чітко регламентований Порядком № 1078 і не віднесений до дискреційних повноважень керівника військової частини. З огляду на те, що розмір належної Позивачу індексації-різниці є математично доведеним та становить фіксовану суму (4439,88 грн на місяць), належним способом захисту, який забезпечить повне та остаточне відновлення порушеного права військовослужбовця без необхідності повторного звернення до суду, є саме пряме зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити конкретні суми індексації за чітко визначені періоди, а також відповідні суми компенсації втрати частини доходів із одночасною компенсацією ПДФО. 
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Оцінивши матеріали справи у їх сукупності, зокрема досліджені фінансові довідки, архівні відомості особистих карток грошового забезпечення та нормативно-правові акти, суд приходить до переконливого висновку про повну обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову ОСОБА_1 повністю. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Водночас, як встановлено судом, Позивач при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 1 та 13 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір” як учасник бойових дій та як особа, що звертається у спорах про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення). 
Оскільки Позивач не поніс фактичних, документально підтверджених витрат на сплату судового збору при поданні адміністративного позову, підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача відсутні. 
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 за період з 01.03.2018 по 14.01.2021 включно.
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у розмірі 4 439,88 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 14.01.2021 включно та виплатити із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;
6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.
7. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 24 липня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний