ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2026 р. справа № 300/8207/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області (далі – КДКА Харківської області, відповідач), в якому просить суд:
визнати відсутність повноважень і компетенції відповідача з 2022 року;
визнати протиправною бездіяльність відповідача по виконанню положень Закону України «Про адміністративну процедуру» при розгляді скарги позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
зобов`язати відповідача прийняти, зареєструвати та розглянути згідно положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Закону України «Про адміністративну процедуру» скаргу позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
скасувати як незаконне рішення відповідача по скарзі позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
визнати протиправними вимоги відповідача до скарги позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, всупереч вимогам закону, не розглянув його скаргу на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 , атому просить її розглянути та прийняти відповідне рішення за наслідками її розгляду. Також позивач зазначає про відсутність компетенції у відповідача з 2022 року у зв`язку із не переобранням членів КДКА Харківської області.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 даний адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 18 762,60 грн або документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону (зокрема, довідку про пенсійні виплати за 2024 рік та довідку про отримання соціальних виплат).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії – повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 про повернення позовної заяви у справі №300/8207/25 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Матеріали справи №300/8207/25 надійшли на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 01.04.2026.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 67-68).
Надалі, на підставі ч. 13 ст. 171 КАС України, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду обґрунтування розрахунку суми моральної шкоди, що заявлена до стягнення (35 000,00 євро) та зазначення і надання доказів на підтвердження заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема, на підтвердження факту заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру (а.с. 81-82).
В подальшому, через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача за вх. №10819/26, в якій ОСОБА_1 заявив відвід судді Кафарського В.В., яку заявник мотивував тим, що не розуміє ухвалу суду від 10.04.2026, а також просив роз`яснити згадану ухвалу суду від 10.04.2026 (а.с. 84-86).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 передано адміністративну справу №300/8207/25 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 87-88).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 задоволено заяву судді Панікара І.В. про самовідвід та відведено суддю Панікара І.В. від розгляду заяви про відвід судді Кафарського В.В. в адміністративній справі №300/8207/25 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Передано адміністративну справу №300/8207/25 для її розгляду іншим суддею, визначеному в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 у задоволенні заяви про відвід судді Кафарського В.В. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 95-96).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 у справі №300/8207/25 про залишення позовної заяви без руху залишено без задоволення (а.с. 106-108).
У зв`язку із тим, що станом на 05.05.2026 недоліки позовної заяви позивачем не усунуто, судом ухвалою від 05.05.2026 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 10.04.2026, на десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 103-105).
Вказану ухвалу суду від 05.05.2026 про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 отримано 12.05.2026, що підтверджується розпискою про отримання судового рішення від 12.05.2026 (а.с. 111). Тобто, останнім днем на усунення недоліків позовної заяви є 22.05.2026.
В той же час, оскільки станом на 25.05.2026 недоліки позовної заяви позивачем не усунуто, ухвалою суду від 25.05.2026, залишену без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2026, позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 35 000,00 євро залишено без розгляду (а.с. 122-124).
Окрім цього, суд зазначає, що позивачем ще двічі заявлялись безпідставні зави про відвід головуючого судді (а.с. ), у задоволенні яких ухвалами від 18.05.2026 та 29.05.2026 було відмовлено (а.с. 117-118, 134-137).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який подано представником через систему «Електронний суд» 10.06.2026. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у ньому та просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що 30.10.2025 на адресу КДКА Харківської області надійшла скарга ОСОБА_1 відносно адвоката Селяніна В.О., яка була скерована із Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. У зв`язку з тим, що скарга ОСОБА_1 не відповідала Положенню про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженому рішенням РАУ від 30.08.2014 №120 зі змінами, внесеними згідно із рішенням РАУ №67 від 21.10.2024, а саме пункту 14, в якому зазначені вимоги до заяви (скарги), така скарга, у відповідності до пункту 20 згаданого Положення була повернута скаржнику без реєстрації. Також відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 було повідомлено, що повернення заяви (скарги) не перешкоджає повторному зверненню із заявою (скаргою) до КДКА, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 142). 
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
06.10.2025 від ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області надійшла скарга на дії адвоката ОСОБА_3 , яка, у зв`язку із відсутністю необхідного кворуму, направлена до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури для визначення територіальної юрисдикції та розгляду.
Так, листом від 27.10.2025 №6207, згідно з п. 2.3.17. п. 2.3.18 Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 13.12.2024 №87 зі змінами, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури направила до КДКА Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії адвоката Селяніна В.О. для розгляду по суті (а.с. 11-12).
Скарга позивача отримана відповідачем 30.10.2026, що підтверджено відповідачем у відзиві.
Проте, така скарга, як зазначено відповідачем у відзиві, була повернута скаржнику без реєстрації, оскільки, на думку КДКА Харківської області не відповідала вимогам пункту 14 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженому рішенням РАУ від 30.08.2014 №120 зі змінами.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача та його рішення по скарзі стосовно адвоката Селяніна В.О. протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон №5076-VI).
За приписами статті 1 Закону №5076-VI адвокатська діяльність – незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; адвокатське самоврядування – гарантоване державою право адвокатів самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Частинами 1, 3 статті 2 Закону №5076-VI передбачено, що адвокатура України – це недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.
За приписами частини 1 статті 4 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.
Дисциплінарну відповідальність адвокатів регламентує Розділ VI указаного Закону №5076-VI.
Відповідно до статті 33 Закону №5076-VI, адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Дисциплінарне провадження – процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
З урахуванням частин першої, другої статті 34 Закону №5076-VI, підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Частиною другою статті 35 Закону №5076-VI визначено, що адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку.
Частинами 1, 2 статті 36 Закону №5076-VI встановлено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).
Згідно із положеннями ст. 37 Закону №5076-VI, стадіями дисциплінарного провадження є: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.
Частиною 1 ст. 38 Закону №5076-VI визначено, що заява (скарга) щодо поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, реєструється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та не пізніше трьох днів з дня її надходження передається до дисциплінарної палати.
Відповідно до вимог частин 2-3 ст. 38 Закону №5076-VI, член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за дорученням голови палати проводить перевірку відомостей, викладених у заяві (скарзі), та звертається до адвоката для отримання письмового пояснення по суті порушених питань. Під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію, крім інформації з обмеженим доступом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, фізичні особи, яким надіслано запит члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідну інформацію, копії документів. За результатами перевірки відомостей членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи. Заява (скарга) про дисциплінарний проступок адвоката, довідка та всі матеріали перевірки подаються на розгляд дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Згідно із ст. 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. Рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. До рішення про порушення дисциплінарної справи, яке надсилається або вручається адвокату, додається довідка члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, складена за результатами перевірки. Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.
Відповідно до ст. 42 Закону №5076-VI, адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії. 
Рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 №120 затверджене Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність (далі – Положення №120, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно з пунктом 1 Положення №120, таке Положення розроблено відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про звернення громадян», Правил адвокатської етики, Регламенту кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону та інших актів законодавства України і Національної асоціації адвокатів України, з метою офіційного тлумачення відповідності поведінки адвокатів вимогам законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність та етичним стандартам, а також регламентації дисциплінарного провадження стосовно адвокатів.
Пунктами 2-3 Положення №120 встановлено, що дисциплінарним провадженням визнається процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознаки дисциплінарного проступку. Адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише в порядку дисциплінарного провадження, з підстав вчинення ним дисциплінарного проступку, види якого передбачені статтею 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Пунктом 7 Положення №120 встановлено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку. Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює дисциплінарне провадження стосовно адвоката. Звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини адвоката тлумачаться на його користь.
Пунктом 9 Положення №120 визначено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Згідно з п. 20 Положення №120, усі заяви (скарги) підлягають обов`язковому прийняттю без здійснення їх реєстрації. Заяви (скарги), що відповідають вимогам до заяви (скарги), підлягають обов`язковій реєстрації та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті, реєстрації та розгляді заяви (скарги) з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення, інші дискримінаційні ознаки
Вимоги до заяви (скарги) наведені в ст. 14 Положення.
Підпунктами 1-2 пункту 14 Положення №120 визначено, що заява (скарга) подається в письмовій формі особисто заявником (скаржником) або його представником. Заява (скарга) може бути подана безпосередньо за місцезнаходженням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону або надіслана поштою (в тому числі електронною поштою із застосуванням електронного цифрового підпису). У заяві (скарзі) обов`язково має бути зазначено: найменування кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, до якої подається заява (скарга); ПІБ (найменування) заявника (скаржника), посада, місце роботи для посадової та службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти; ПІБ адвоката щодо поведінки якого подається заява (скарга), поштова адреса, а також номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти, якщо такі відомі; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує факт наявності в діях адвоката дисциплінарного проступку; вимоги заявника (скаржника).
Згідно з підпунктом 4 п. 14 Положення №120, до заяви (скарги) додається її копія та копії всіх документів, що приєднуються до неї, для вручення адвокату щодо поведінки якого подається заява (скарга), за винятком випадку коли заява (скарга) подається електронною поштою. До заяви (скарги) також додається письмова згода на обробку персональних даних органами адвокатського самоврядування, в тому числі, збирання, зберігання, використання і поширення.
Заява (скарга), оформлена без дотримання вимог статті 14 цього Положення, повертається заявникові (скаржникові) з відповідним роз`ясненням не пізніше десяти днів від дня її надходження (пункт 15 Положення).
Отже, нормами Положення №120, регламентовано вимоги щодо форми та змісту заяви (скарги) щодо поведінки адвоката, чіткий перелік документів, що має бути наданий скаржником разом із такою заявою (скаргою), а також регламентовано дії відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, зокрема, пунктом 20 Положення №120 визначено, що усі заяви (скарги) підлягають обов`язковому прийняттю без здійснення їх реєстрації. Заяви (скарги), що відповідають вимогам до заяви (скарги), підлягають обов`язковій реєстрації та розгляду.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії адвоката Селяніна В.О., яка надійшла до відповідача 30.10.2025.
Натомість, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження її прийняття відповідачем, як і не містять жодного доказу на підтвердження того, що така була повернута позивачу у відповідності до Положення №120. 
Так, з цього приводу суд зазначає, що Положенням №120 не регламентовано порядок повернення скарги заявнику, водночас, пунктом 44 такого Положення визначено, що адвокат, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, повідомляються про проведення засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Належним повідомленням адвоката є надіслання листа поштою рекомендованим відправленням за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України, або надіслання листа на адресу електронної пошти адвоката, зазначену в Єдиному реєстрі адвокатів України. Належним повідомленням особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, є надіслання листа поштою рекомендованим відправленням за адресою, зазначеною в заяві (скарзі), або надіслання листа на адресу електронної пошти такої особи, зазначену у скарзі.
У відповідності до приписів частини 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Так, у даному випадку, враховуючи принцип аналогії закону, суд вважає, що для належного підтвердження своїх аргументів, відповідач мав би надати суду, щонайменше доказ надіслання заявнику його скарги поштою рекомендованим відправленням.
Водночас, як уже зазначено вище, у суду відсутні будь-які докази на підтвердження доводів відповідача, а тому суд констатує, що відповідач жодним чином не підтвердив, в тому числі письмовими доказами, свої аргументи, наведені у відзиві.
Суд звертає увагу, що стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов`язок саме на суб`єкта владних повноважень (в даному випадку – відповідача) обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
З огляду на викладене, суд вважає, що даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_3 , а тому у цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.
Водночас, суд відхиляє посилання позивача на приписи Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері адвокатури та адвокатської діяльності регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Тобто, дія Закону «Про адміністративну процедуру» поширюється лише на окремі аспекти діяльності органів адвокатського самоврядування, пов`язані з прийняттям та виконанням адміністративних актів, тобто рішень, які мають владний, індивідуальний і обов`язковий характер для конкретної особи.
В той же час, у даному випадку КДКА Харківської області, як уже встановлено, не прийняла жодного рішення по суті скарги позивача.
Окрім цього, порядок прийняття таких рішень, як уже зазначено вище, чітко врегульований спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положенням №120.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», дія цього Закону не поширюється на відносини, що врегульовані іншими законами, які встановлюють спеціальний порядок розгляду справ.
Щодо відсутності повноважень та компетенції відповідача з 2022 року, то суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23 зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред?явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд мас перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв?язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, між суб?єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
При цьому, слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. 
Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з?ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
В той же час, суд наголошує, що у публічно-правового спору про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб?єкта владних повноважень існують особливості предмета і суб?єктного складу.
Компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб?єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача: розмежування компетенції різних органів має ґрунтуватися, зокрема, на положенні щодо недопущення дублювання їхніх повноважень; такі спори можуть виникати на підставі прийняття рішення, вчинення дій суб?єктом владних повноважень, які, з позиції іншого суб?єкта владних повноважень, не відповідають закону, виходять за межі компетенції відповідача або прийняті з порушенням встановленої процедури тощо.
Правові висновки щодо порядку застосування наведених норм права викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №915/478/18 та від 13.11.2019 у справі №826/3115/17, а також у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №826/16228/17 та від 19.09.2023 у справі №823/1090/18.
В подальшому, зазначені висновки були застосовані та деталізовані Верховним Судом в постанові від 16.08.2023 у справі №440/3862/18, в якій сформований правовий висновок, відповідно до якого «компетенційний спір» - це спір за позовом одного суб?єкта владних повноважень до іншого, в якому позивач захищає свої права шляхом доведення в суді, що певні повноваження за законом належать йому (встановлення судом наявності компетенції), але протиправно привласнюються відповідачем, або шляхом доведення, що певні повноваження за законом, належать відповідачу (встановлення судом відсутності компетенції), який не визнає цього та наполягає на тому, що такі повноваження покладені законом на позивача. Метою вирішення такого спору є гарантування принципу правової визначеності, унеможливлення дублювання однакових повноважень декількома суб?єктами владних повноважень або ухилення держави в особі створених нею органів від виконання певних функцій. Вирішуючи такий спір, адміністративний суд втілює в життя конституційну норму, згідно з якою «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (частина друга статті 19 Основного Закону України). 
Верховний Суд зазначив, що усі позови, які не підлягають судовому розгляду, умовно можна поділити на чотири категорії: 
1) позови до Президента України або Верховної Ради України як політичних органів, які формуються шляхом всеукраїнських виборів, з позовною вимогою, яка не стосується безпосередньої управлінської діяльності цих суб??єктів владних повноважень; 
2) позови, в яких заявник обрав неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту; 
3) позови, в яких заявник обрав неправовий (штучний) спосіб захисту;
4) позови, в яких заявник обрав спосіб захисту, для якого законом визначено спеціальний порядок або встановлено обмеження стосовно суб?єкта звернення з відповідним позовом.
Зі змісту норм процесуального закону вбачається, що компетенційний спір виникає між суб?єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. 
Відповідну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 в справі №705/748/17, від 13.03.2019 в справі №820/3713/17 та від 12.06.2019 в справі №9901/70/19, в постановах Верховного Суду від 05.07.2019 в справі №802/833/17-а, від 29.04.2020 в справі №160/1106/19.
У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а сформульовано висновок, відповідно до якого, компетенція – це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. 
Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. 
Завданням суду в компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є вирішення законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.
Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що за змістом положень пункту 3 частини 2 статті 17 та пункту 6 частини 4 статті 105 КАС України, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або, що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 звернувся до суду, оскільки вважає, серед іншого, що у відповідача відсутня компетенція (повноваження) приймати будь-які рішення делеговані законодавством, у зв`язку з закінченням 5-річного строку таких повноважень.
В той же час, суд наголошує, що у даному випадку позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю звертатися до суду з позов щодо визнання наявності чи відсутності повноважень у відповідача.
Таким чином, беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних доказів, суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач частково довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, відтак позов підлягає до часткового задоволення.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач згідно висновків, викладених у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2026, звільнений від сплати судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області (код ЄДРПОУ 22642124, провулок Короленка, 19, м. Харків, 61003) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на члена КДКА Івано-Франківської області Валерія Селяніна.
Зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Харківської області (код ЄДРПОУ 22642124, провулок Короленка, 19, м. Харків, 61003) прийняти скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на члена КДКА Івано-Франківської області Валерія Селяніна, а також прийняти відповідне рішення стосовно неї згідно положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та у відповідності до вимог Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 №120.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В.