| | Справа №760/29564/25 2/760/14760/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10 вересня 2026 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., за участі секретаря судового засідання Ситніка Н.В., представника позивача, адвоката Олексієнка М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
встановив:
Представник позивача, адвокат Олексієнко М.М. (далі - представник позивача), звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2024, близько 17 год. 45 хв. у м. Києві, на вул. Олекси Тихого, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, який здійснив наїзд на припарковані транспорті засоби, а саме «CHEVROLET», д.н.з. НОМЕР_2 та «KIA», д.н.з. НОМЕР_3 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, відтак їх власникам спричинено матеріальну шкоду, в тому числі позивачу, який є власником транспортного засобу "KIA" д.н.з. НОМЕР_3 .
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 760/32293/24, яка набрала законної сили 15.03.2025, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП). 
Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність як позивача, так і відповідача не були застрахованими.
Представник позивача звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із адвокатським запитом для отримання інформації щодо того, чи відноситься дана дорожньо-транспортна пригода до категорії випадків, які підлягають врегулюванню за рахунок МТСБУ, шляхом здійснення регламентованої виплати, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), якою передбачено, що МТСБУ здійснює регламентні виплати потерпілим, якщо шкода заподіяна транспортним засобом, відповідальність водія якого не була забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ. Також в адвокатському запиті було зазначено, що цивільно-правова відповідальність позивача теж не була забезпечена (станом на момент ДТП - 18.11.2024) за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки він має статус учасника бойових дій та, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Службою безпеки України 03.08.2016 - наділений правом на пільги, встановлені ст. 13 Закону № 1961-IV, а отже звільнений від обов`язку укладати договір ОСЦПВВНТЗ.
У відповідь на зазначений адвокатський запит МТСБУ повідомило листом № 3-02б/22810 від 12.09.2025, який було надіслано на електронну адресу представника позивача, що згідно з пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Отже, з урахуванням вищезазначеного, МТСБУ прийшло до висновку, що оскільки по відношенню до пошкодженого транспортного засобу «КІА» НОМЕР_3 на момент ДТП був відсутній договір зазначеного виду страхування, то такий транспортний засіб не відповідає вимогам п. 1.7, ст. 1 Закону № 1961-IV, а тому МТСБУ не має обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням такого транспортного засобу. 
Відповідно до висновку судового експерта, Коваля І.М. (далі - судовий експерт), № 211/25 від 29.08.2025 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «КІА» д.н.з. НОМЕР_3 , який було складено на підставі договору про проведення транспортно-товарознавчого дослідження КТЗ від 13.08.2025, укладеного між позивачем та судовим експертом, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 228 205,48 грн. 
Отже, на думку позивача з відповідача підлягає стігненню у відшкодування шкоди 195 559 грн, без врахування ПДВ. 
Окрім цього, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 8 000 грн, що підтверджується квитанцією про оплату послуг судового експерта № 8389-3517-0127-1895 від 29.08.2025.
Також представник позивача вказує на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, позивач зазнав душевних страждань та стресу і просить у зв`язку з цим відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., та понесені судові витрати.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання в приміщенні суду призначено на 09.06.2026.
09 червня 2026 року у судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом надсилання судової повістки. У зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 23.07.2026.
23 липня 2026 року представник позивача з`явився в підготовче судове засідання. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки рекомендованим повідомленням про розгляд справи, за місцем його реєстрації проживання. Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи за відсутності відповідача, підтримав закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті на 01.09.2026.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.09.2026.
01 вересня 2026 року представник позивача з`явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки рекомендованим повідомленням про розгляд справи, за місцем його реєстрації проживання.
Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи.
Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до ч. 9 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Після заслуховування представника позивача та дослідження письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України оголосив дату та час проголошення судового рішення на 10.09.2026, о 17-00 год.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом зі змісту постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 760/32293/24 встановлено, що 18.11.2024 близько 17 год. 45 хв. в м. Києві, на вул. Олекси Тихого, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача, який здійснив наїзд на припарковані транспорті засоби, а саме «CHEVROLET», д.н.з. НОМЕР_2 та «KIA», д.н.з. НОМЕР_3 .
Вказаною постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2025 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_3 .
У матеріалах справи міститься висновок судового експерта № 211/25 від 29.08.2025 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «КІА» д.н.з. НОМЕР_3 , яким було встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 228 205,48 грн. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача встановлена та доказуванню не підлягає.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Матеріалами справи доведено, що позивач та відповідач станом на 18.11.2024 не застрахували власної цивільно-правової відповідальності.
Ст. ст. 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача. Предметом спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, не підпадає під страхове відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, у розмірі 195 559 грн. 
Щодо вимог позивача по відшкодуванню моральної шкоди, то суд зазначає таке.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, у ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завданої моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, представник позивача посилався на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, позивач зазнав душевних страждань та стресу.
Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 
Представник позивача також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, посилаючись на те, що відповідач був належним чином повідомлений про направлену йому вимогу щодо добровільного відшкодування шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звернувся з питанням щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Інформація щодо боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора відсутня.
Отже, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги представника позивача стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА», 
д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 8 000 грн, що підтверджується квитанцією про оплату послуг судового експерта № 8389-3517-0127-1895 від 29.08.2025.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 8 000 грн.
Також представником позивача заявлено про відшкодування судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 2237,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (95,44%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 2 135,49 грн. 
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пропорційно до виконаної роботи та участі представника позивача у двох судових засіданнях, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих представником позивача доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, у розмірі 195559 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертного транспортно-товарознавчого дослідження, з визначення розміру матеріального збитку КТЗ, у розмірі 8 000 грн, а також судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та судовий збір у розмірі 2 135 грн. 
Керуючись вищевказаним та ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України суд, 
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 195 559 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням експертного транспортно-товарознавчого дослідження, з визначення розміру матеріального збитку КТЗ у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 2 135 (дві тисячі сто тридцять п`ять) гривень 49 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості сторін:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О. Майстренко