Справа № 367/6964/19
Провадження №2/367/1184/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

14 липня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
за участі секретаря судових засідань Колодезної В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області (правонаступника Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гломаст», за участю приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінова Василя Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку), скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
І. Стислий виклад позиції сторін.
Гостомельська селищна рада Бучанського району Київської області звернулась до суду з позовом, у якому просила: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 від 06 червня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гломаст» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., №577, ННС 928577-928580; 2) скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 (РНОКІП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПІІ НОМЕР_2 ) на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на гуртожиток, загальною площею 418,6 кв.м., що є спільною частковою власністю, номер запису про право власності: 26500479 та 26500353; Стягнути з Відповідачів на користь Гостомельської селищної ради судові витрати, мотивуючи вимоги таким.
03 липня 1997 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - Орган приватизації) та Товариством покупців радгоспу «Бучанський» (далі - Товариство покупців) укладено договір безоплатної передачі державного майна № 120-ВП, за умовами якого Орган приватизації зобов`язався передати у власність Товариству покупців державне майно цілісного майнового комплексу радгоспу «Бучанський» відповідно до додатку.
Згідно з додатком до акта прийому-передачі державного майна радгоспу «Бучанський» від 11.07.1997 до складу нерухомого майна, що передавалося, входив гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 (далі - Гуртожиток).
Колективне сільськогосподарське підприємство Агрокомбінат «Бучанський» створене на базі радгоспу «Бучанський» і є його правонаступником.
Рішенням Гостомельської селищної ради № 604-31-XXIV від 22.07.2004 погоджено передачу гуртожитку з балансу КСП АК «Бучанський» на баланс СТОВ «Бучанське». У лютому 2016 року СТОВ «Бучанське» внесло гуртожиток до статутного капіталу ТОВ «Інтербуд Дивелопмент». На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2017 власником гуртожитку стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Гломаст».
На переконання позивача, дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (далі - Закон № 500-VI) поширюється на гуртожиток, оскільки він як об`єкт державної власності увійшов до складу цілісного майнового комплексу, приватизованого у 1997 році, а відтак відповідно до статті 3 Закону № 500-VI підлягає передачі у власність територіальної громади.
У січні 2018 року Гостомельська селищна рада звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Гломаст» про зобов`язання передати гуртожиток до комунальної власності територіальної громади смт Гостомель. Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі № 911/187/18 позов задоволено повністю: на ТОВ «Гломаст» покладено обов`язок передати гуртожиток до комунальної власності територіальної громади смт Гостомель в особі Гостомельської селищної ради разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що його обслуговують. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2019 зазначене рішення залишено без змін і воно набрало законної сили.
Як стало відомо позивачу, 06 червня 2018 року, тобто вже після ухвалення (але до набрання законної сили) рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі № 911/187/18, ТОВ «Гломаст» на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу передало гуртожиток у власність у рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; договір посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. за № 577 (бланки ННС 928577-928580).
Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки на момент його вчинення ТОВ «Гломаст» як стороні договору було відомо про судовий спір і про покладений на нього обов`язок передати гуртожиток до комунальної власності; відчуження гуртожитку суперечить установленому пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 500-VI мораторію на відчуження гуртожитків, що підпадають під дію цього Закону, на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права; крім того, оспорюваний правочин, на думку позивача, порушує публічний порядок (стаття 228 ЦК України), оскільки унеможливлює виконання судового рішення та перешкоджає мешканцям гуртожитку реалізувати конституційне право на житло. Із цих підстав, керуючись статтями 203, 215, 216, 228 ЦК України, позивач просив визнати недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і покласти на відповідачів обов`язок вчинити дії, необхідні для передачі гуртожитку до комунальної власності територіальної громади смт Гостомель.
Указом Президента України № 156/2022 від 21.03.2022 утворено Гостомельську селищну військову адміністрацію Бучанського району Київської області, яка з дня набрання чинності зазначеним указом, відповідно до частини 5 статті 78 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», здійснює повноваження Гостомельської селищної ради, повноваження якої достроково припинено. У зв`язку з цим заявою Гостомельської селищної військової адміністрації порушено питання про її залучення до участі у справі, а ухвалою суду від 17.05.2023 здійснено процесуальну заміну позивача Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області на його правонаступника - Гостомельську селищну військову адміністрацію Бучанського району Київської області, яка в подальшому підтримала раніше заявлені позовні вимоги в повному обсязі та навела додаткові доводи на їх обґрунтування.
Додатково Гостомельська селищна військова адміністрація зазначила, що лист ТОВ «ВВ-Брік Траст» від 19.09.2019, на який посилається відповідач ОСОБА_2 , не містить категоричного висновку про те, що гуртожиток не будувався за рахунок державних коштів, а лише вказує на відсутність відповідної інформації в правонаступника; крім того, згідно з наданим розрахунком первинної вартості річних внесків держави у 1960 році (рік, що передував введенню гуртожитку в експлуатацію у 1961 році) радгосп «Бучанський» отримав державні капітальні вкладення на суму 112 041 карбованець, з яких на баланс основних фондів прийнято 51 250 карбованців, що не виключає використання цих коштів на спорудження гуртожитку.
Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, подавши відзив, у якому зазначила таке. Вона не була учасником справи № 911/187/18, а тому відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду в цій справі, не мають для неї преюдиційного значення і можуть бути спростовані. Оспорюваний договір купівлі-продажу укладено 06.06.2018, тобто до набрання законної сили рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2018 (набрало законної сили 03.09.2018); станом на дату укладення договору не існувало судових рішень, що набрали законної сили, арешту чи заборони відчуження гуртожитку. Волевиявлення сторін договору було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначено статтею 16 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Щодо застосування статті 228 ЦК України відповідач зазначила, що кваліфікація правочину як такого, що порушує публічний порядок, вимагає встановлення умислу сторони (сторін) вироком суду, ухваленим у кримінальній справі, а оскільки вирок щодо жодної зі сторін оспорюваного договору не постановлено, підстав для застосування статті 228 ЦК України немає.
Відповідач також послалася на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 у справі № 910/5450/19, якою встановлено, що лист Регіонального відділення ФДМ України у Київській області від 15.01.2018 № 50-07-0174 (покладений в основу рішення у справі № 911/187/18) був відкликаний Органом приватизації 06.06.2019, а листом від 12.06.2019 № 47-06-2630 Орган приватизації спростував раніше надану інформацію. На підставі досліджених матеріалів приватизаційної справи (Плану приватизації, Наказу ФДМ України № 235 від 25.05.1993, Угоди про спільну діяльність від 24.03.1995) відповідач зазначила, що майно радгоспу «Бучанський» було викуплене Товариством покупців без створення статутного капіталу, Гуртожиток уведено в експлуатацію в 1961 році і не був придбаний за рахунок фінансових вкладень держави, а відповідно до частини 4 статті 1 Закону № 500-VI дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, збудовані до 01.12.1991 приватними чи колективними власниками за власні кошти. З цих підстав відповідач просила відмовити в задоволенні позову повністю.
У поясненнях, поданих на підтримку позовних вимог, Гостомельська селищна військова адміністрація також звернула увагу суду на відсутність у матеріалах справи доказів того, що особи, зареєстровані у гуртожитку, вселені туди незаконно, є соціально захищеними в розумінні законодавства, або що вони реалізували право на приватизацію іншого житла, вважаючи ці обставини такими, що не спростовують поширення дії Закону № 500-VI на спірний об`єкт.
Від представника третіх осіб – адвоката Білоус-Литвиненко Л.О. надходили пояснення у справі, у яких, зокрема, зазначала про те, що рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2018 по справі №911/187/18 позовні вимоги Гостомельської селищної ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гломаст" було задоволено повністю. Зобов`язано ТОВ "Гломаст" передати до територіальної громади в особі Гостомельської селищної ради, по акту приймання-передачі, гуртожиток за адресою: Київська область, с. Гостомель, вул. Свято - Покровська, 137 разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей об`єкт.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що норми Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" є імперативними, тому відповідач ТОВ «Гломаст» набув обов`язку щодо передачі в комунальну власність спірного гуртожитку.
Зазначає, що під час розгляду справи №911/187/18 в Господарському суді Київської області, Гостомельською селищною радою було подано забезпечення позову шляхом заборони на вчинення будь - яких дій відповідачем з майном (гуртожиток), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Проте ухвалою Господарського суду Київської області від 18.04.2018 року заяву Гостомельської селищної ради Київської області про забезпечення позову від 17.04.2018 було повернуто заявнику.
Отже, як тільки відповідачу ТОВ «ГЛОМАСТ» стало відомо про прийняте рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі №911/187/18, яким позовні вимоги Гостомельської селищної ради Київської області до ТОВ "Гломаст" задоволено повністю, а саме зобов`язано ТОВ "Гломаст" передати до комунальної власності територіальної громади селища Гостомель, в особі Гостомельської селищної ради, по акту приймання-передачі, гуртожиток разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей об`єкт та враховуючи ту обставину, що задоволений позов не був забезпечений шляхом заборони на вчинення будь - яких дій відповідачем з майном (гуртожиток), ТОВ «ГЛОМАСТ» 06.06.2018 року продав спірний гуртожиток у рівних частках відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі спірного договору купівлі-продажу.
Згідно загальнодоступної інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підписантом ТОВ «ГЛОМАСТ» є ОСОБА_12 , який є рідним братом ОСОБА_1 , одного з покупців спірного гуртожитку та відповідача 1 по справі №367/6964/19.
Знаючи, що ТОВ «ГЛОМАСТ» не є власником спірного майна, а також, щоб приховати укладення спірного договору, дане Товариство безпідставно в подальшому звертається до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Гломаст" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі №911/187/18 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 911/187/18 касаційну скаргу ТОВ "Гломаст" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області 04.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 у справі № 911/187/18 - без змін.
Отже, враховуючи рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі №911/187/18, Позивач є кредитором відповідача ТОВ «Гломаст». Таким чином, внаслідок укладення оспорюваного договору щодо відчуження гуртожитку, Відповідачем ТОВ «Гломаст» було порушено право позивача на отримання від ТОВ "Гломаст" до комунальної власності територіальної громади селища Гостомель, в особі Гостомельської селищної ради, по акту приймання-передачі, гуртожитку за адресою: Київська область, с. Гостомель, вул. Свято - Покровська, 137, разом з об`єктами інженерної інфраструктури, та фактично позбавлено мешканців даного гуртожитку реалізації їх житлових прав.
Тобто, по суті Відповідачем ТОВ «ГЛОМАСТ» було укладено фраудаторний правочин - тобто правочин, який вчинений боржником на шкоду кредитору, а тому позивач має право звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з відповідним позовом.
Враховуючи вищезазначене, вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_2 від 06.06.2018 та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний гуртожиток є правомірними, законними, а отже повинні бути задоволені в повному обсязі.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 17.10.2019 відкрито провадження у справі № 367/6964/19 в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08.10.2021 прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. справу № 367/6964/19. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 17.05.2023 замінено позивача Гостомельську селищну раду Київської області на Гостомельську селищну військову адміністрацію Бучанського району Київської області у справі за позовом Гостомельської селищної ради Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гломаст», Приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Шурпінова Василя Івановича, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку), скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 06.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ТОВ «Гломаст», приватний нотаріус Шурпінов В.І. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи від відповідачів до суду не надходило.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будь-яких клопотань чи заяв від третіх осіб не надходило.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
За таких умов відмінність між датою судового засідання про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 (провадження 61-175сво21).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ІІІ. Фактичні обставини, установлені судом, норми права, які застосував суд, вмотивована оцінка та висновки суду.
Судом встановлено, що 03.07.1997 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством покупців радгоспу «Бучанський» укладено договір безоплатної передачі державного майна № 120-ВП. Згідно з додатком до акта прийому-передачі державного майна радгоспу «Бучанський» від 11.07.1997 до складу переданого цілісного майнового комплексу входив Гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 .
Радгосп «Бучанський», майно якого приватизовувалося, був державним сільськогосподарським підприємством (на відміну від колгоспу - кооперативної, колективної форми власності), а тому належне йому майно, включно з гуртожитком, незалежно від того, за рахунок яких саме коштів (бюджетних капіталовкладень чи власних оборотних коштів підприємства) він вводився в експлуатацію в 1961 році, до моменту приватизації 1997 року становило державну власність. Суд зазначає, що наведений відповідачем ОСОБА_2 довід про відсутність прямих державних капіталовкладень у спорудження конкретно цієї будівлі не спростовує державної належності майна радгоспу як цілісного майнового комплексу до його приватизації, оскільки за законодавством, чинним на момент введення гуртожитку в експлуатацію, державні підприємства не мали права приватної власності на закріплене за ними майно, а здійснювали лише право оперативного управління (повного господарського відання) відносно державної власності.
Колективне сільськогосподарське підприємство Агрокомбінат «Бучанський» створене на базі радгоспу «Бучанський» у процесі корпоратизації і є його правонаступником. Рішенням Гостомельської селищної ради № 604-31-XXIV від 22.07.2004 погоджено передачу Гуртожитку з балансу КСП АК «Бучанський» на баланс СТОВ «Бучанське». У лютому 2016 року СТОВ «Бучанське» внесло Гуртожиток до статутного капіталу ТОВ «Інтербуд Дивелопмент», а на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2017 власником Гуртожитку стало ТОВ «Гломаст».
Відповідно до частини 4 статті 1 Закону № 500-VI дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти, крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб.
Суд враховує, що ця норма встановлює виняток із винятку: навіть якщо припустити, що гуртожиток на момент введення в експлуатацію не був об`єктом державної власності, він у будь-якому разі був включений до статутного капіталу ТОВ «Інтербуд Дивелопмент» у 2016 році - юридичної особи, що є правонаступником у ланцюгу корпоратизації радгоспу «Бучанський» (через КСП АК «Бучанський» і СТОВ «Бучанське»), а в подальшому в 2017 році відчужений на користь ТОВ «Гломаст». За таких обставин гуртожиток підпадає під дію Закону № 500-VI незалежно від вирішення питання про джерело фінансування його спорудження в 1961 році, а отже, доводи відповідача ОСОБА_2 та надані нею докази (листування з Регіональним відділенням ФДМ України, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 у справі № 910/5450/19) не спростовують застосовності Закону № 500-VI до спірних правовідносин.
Суд також зазначає, що встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2018 у справі № 911/187/18 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2019) обставини щодо поширення дії Закону № 500-VI на гуртожиток не мають преюдиційного значення для відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які не були учасниками цієї господарської справи (частина 5 статті 82 ЦПК України), однак це не позбавляє суд права встановити ті самі обставини самостійно на підставі доказів, наявних у цій справі, що й зроблено вище.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 500-VI з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків запроваджується мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів товариств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб, - з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Цей мораторій діє на відчуження зазначених гуртожитків на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права.
Оспорюваний договір купівлі-продажу від 06.06.2018, за яким ТОВ «Гломаст» здійснило відчуження гуртожитку на користь фізичних осіб ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , вчинено після набрання чинності Законом № 500-VI (04.09.2008) та без завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, а отже - з порушенням установленого пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 500-VI прямого законодавчого мораторію на таке відчуження.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цієї вимоги є підставою недійсності відповідного правочину (частина 1 статті 215 ЦК України). Оскільки недійсність оспорюваного договору купівлі-продажу прямо законом не встановлена, цей правочин є оспорюваним і може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи, якою в цих правовідносинах є орган місцевого самоврядування (нині - військова адміністрація, що здійснює його повноваження), уповноважений на забезпечення передачі Гуртожитку у комунальну власність відповідної територіальної громади.
Щодо доводів позивача про недійсність договору на підставі статті 228 ЦК України суд зазначає таке. При кваліфікації правочину як такого, що порушує публічний порядок, підлягає врахуванню вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок, і ця вина має бути встановлена вироком суду, ухваленим у кримінальній справі, що набрав законної сили (така правова позиція є усталеною та підтверджена, зокрема, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 904/3100/21). Оскільки в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким би було встановлено умисел ТОВ «Гломаст», ОСОБА_1 або ОСОБА_2 на порушення публічного порядку, суд не вбачає підстав для застосування статті 228 ЦК України як самостійної підстави недійсності оспорюваного договору.
Разом з тим суд зазначає, що встановлена вище невідповідність договору вимогам пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 500-VI (стаття 203, частина 1 статті 215 ЦК України) є самостійною та достатньою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, а тому відхилення доводів щодо статті 228 ЦК України не впливає на висновок суду по суті спору.
Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що станом на дату укладення договору не існувало зареєстрованих обтяжень чи заборон відчуження, а волевиявлення сторін було вільним, суд враховує, однак зазначає, що відсутність зареєстрованого обтяження не усуває встановленої законом (а не судовим рішенням чи договором) імперативної заборони на відчуження гуртожитків, які підпадають під дію Закону № 500-VI, а добросовісність набувача має значення для вирішення питання про можливість витребування майна від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України), яке в межах цього спору не заявлялося і судом не вирішується.
Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Разом з тим, щодо позовної вимоги про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд зазначає таке. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10) з моменту набрання чинності змінами до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесеними Законом України від 06.10.2016 № 1666-VIII, скасування державної реєстрації речового права або запису про таку реєстрацію не є самостійним способом захисту порушеного права. Належним способом захисту прав особи, яка вважає себе власником майна, право на яке зареєстровано за іншою особою, є позов про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння або інший спосіб, що відповідає характеру порушеного права; сама ж державна реєстрація права власності, набутого на підставі недійсного правочину, підлягає приведенню у відповідність державним реєстратором на підставі судового рішення про визнання цього правочину недійсним, без пред`явлення та задоволення окремої вимоги про скасування відповідного запису.
За таких обставин задоволення позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу є достатньою та належною правовою підставою для державного реєстратора вчинити передбачені законодавством про державну реєстрацію дії щодо запису про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на гуртожиток, а тому позовна вимога про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як самостійна вимога задоволенню не підлягає, оскільки обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає характеру порушеного права та не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо соціального статусу мешканців, зареєстрованих у гуртожитку, наявності в окремих з них іншого нерухомого майна (зокрема земельних ділянок) суд відхиляє як такі, що не стосуються предмета доказування в цій справі, обмеженого питанням дійсності оспорюваного договору купівлі-продажу; питання забезпечення житлових прав конкретних мешканців гуртожитку підлягають вирішенню в порядку, передбаченому Законом № 500-VI, після передачі гуртожитку до комунальної власності.
Відповідно до статей 76, 80, 81, 89 ЦПК України суд оцінив надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і дійшов висновку про часткове задоволення позову: в частині визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу - задовольнити; в частині скасування записів про державну реєстрацію права власності, - відмовити з підстав, викладених вище.
Питання розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (визнання недійсним договору купівлі-продажу), зі стягненням відповідної частки сплаченого судового збору з відповідачів, вимоги до яких задоволено - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Гломаст» на користь позивача.
Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 55, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, статтями 203, 215, 216, 228, 388 ЦК України, статтями 3, 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», суд
в и р і ш и в :
Позов Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гломаст», за участю приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінова Василя Івановича, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку), скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 06 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гломаст» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. за реєстровим № 577 (бланки ННС 928577-928580).
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гломаст» на користь Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області судовий збір у розмірі 4802,50 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано 14.07.2026.

Суддя:       Л.В. Мерзлий