| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/39196/23 Головуючий у 1 інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 року №511ад «Про внесення змін до наказу командира НОМЕР_1 від 06.06.2022 №271ад» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, та з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року у розмірі 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 року №271ад «Про виплату додаткових винагород», з урахуванням проведених виплат додаткової винагороди за цей період.
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.05.2022 року по 10.08.2022 року в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах протиправною;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.05.2022 року по 10.08.2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведених виплат додаткової винагороди за цей період
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за період починаючи з 01.03.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 10.08.2022, з розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, з 01.03.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 10.08.2022, з розрахунку до 100000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.) на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовитиповністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки право на додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн виникає не у зв`язку із самим фактом перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій, а за умови його безпосередньої участі у бойових діях або виконанні відповідних бойових завдань. При цьому, апелянт зазначає, що така участь має підтверджуватися належними документами, зокрема бойовим наказом, журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу. Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 у спірний період не приймав безпосередньої участі у бойових діях, а лише проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , особовий склад якої не веде бойові дії, у зв`язку з чим, підстав для виплати йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період з березня по серпень 2022 року не було. Водночас, апелянт зазначає, що позивачу виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн, а також здійснено доплату до 100 000 грн пропорційно за 5 днів участі у бойових діях у період з 24.02.2022 по 28.02.2022. Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки телеграмам Міністра оборони України, Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та окремому дорученню Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, унаслідок чого, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Також, апелянт звертає увагу на те, що Військова частина НОМЕР_1 , згідно функціонального призначення та специфіки завдань, які вона виконує, не веде бойові дії, відповідно, особовий склад військової частини не приймає безпосередньої участі у бойових (воєнних діях). Також, відповідач зазначає, що не входить до складу військових частин, яка веде воєнні дії у складі діючих Угрупувань військ Сил оборони держави, а безпосередньо підпорядковується повітряному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з 27.07.2020 року та не вибував з її складу, тобто перебував безпосередньо в районах бойових дій (Київська область) з 24.02.2022 року по 10.08.2022, де виконував обов`язки військової служби, а також бойові накази.
12 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Боровець М.С. звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом вих. №19, в якому просив надати документи та інформацію чи враховувалась безпосередня участь ОСОБА_1 у заходах по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 01.03.2022 по 10.08.2022, як це передбачено Постановою №168.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №234 заявнику роз`яснено порядок надання інформації на адвокатський запит.
У подальшому, 02.03.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Боровець М.С. звернувся Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом вих. №112 від 02.03.2023 до, в якому просив надати витяги з бойових наказів, з журналу бойових дій та Положення про бригаду.
Листом від 14 березня 2023 року№307 Військова частина НОМЕР_1 надала інформацію, що документи, які підтверджують участь ОСОБА_1 у вказаних заходах, не підлягають розповсюдженню, так як містять гриф "ТАЄМНО" та "ДСК".
Також, у вказаному листі Військова частина НОМЕР_1 повідомила заявника, що довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у відповідній формі видається особисто під підпис військовослужбовцю в одному примірнику.
Не погоджуючись з ненарахуванням та невиплатою за спірний період додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн., позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно п. 2 вищевказаного Указу, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць є безпосередня участь військовослужбовцям Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди виплачується пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Як вбачається з матеріалів справи, спір у цій справі виник у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у збільшеному розмірі до 100 000 грн у розрахунку на місяць за період з 01 березня 2022 року по 10 серпня 2022 року.
Підставою для звернення до суду з цим позовом стало те, що, на думку ОСОБА_1 , у спірний період він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , перебував у Київській області, яка належала до районів ведення бойових дій, виконував обов`язки військової служби та бойові накази, у зв`язку з чим мав право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Водночас, Військова частина НОМЕР_1 заперечує наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за період з 01 березня 2022 року по 10 серпня 2022 року, посилаючись на те, що саме по собі перебування військовослужбовця у районі ведення бойових дій не є достатньою умовою для такої виплати, оскільки необхідним є встановлення факту його безпосередньої участі у бойових діях або виконанні відповідних бойових завдань у конкретний період, підтвердженого належними документами.
При цьому, колегія суддів враховує, що рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 №511ад «Про внесення змін до наказу командира НОМЕР_1 від 06.06.2022 №271ад» в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині ОСОБА_1 не оскаржено, вказана частина судового рішення не є предметом апеляційного перегляду, а наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 №511ад у частині, що стосується ОСОБА_1 , у межах цього апеляційного провадження не переглядається.
За таких обставин, предметом апеляційного перегляду є виключно правильність висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі та зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування і виплату за спірний період. 
Аналіз наведеного правового регулювання свідчить, що додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100 000 грн не має безумовного характеру та не підлягає виплаті кожному військовослужбовцю лише у зв`язку з проходженням військової служби в умовах воєнного стану або перебуванням у місцевості, яка належала до районів ведення бойових дій.
Зі змісту пункту 1 Постанови №168 вбачається, що право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі пов`язується із сукупністю обов`язкових умов, а саме: безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; перебуванням безпосередньо в районах ведення або здійснення таких дій чи заходів; участю у таких діях або заходах саме у період їх здійснення; а також визначенням розміру винагороди пропорційно часу такої участі.
Отже, правове значення для вирішення цього спору має не сам по собі факт проходження ОСОБА_1 військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 01 березня 2022 року по 10 серпня 2022 року, а встановлення того, чи виконував позивач у цей період конкретні бойові завдання або чи був безпосередньо залучений до забезпечення відповідних заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розумінні Постанови №168.
При цьому, виконання загальних обов`язків військової служби, перебування у штаті військової частини, несення служби за посадою або перебування у районі, який у певний період віднесений до району ведення бойових дій, без встановлення факту безпосередньої участі конкретного військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах не створює самостійної та достатньої правової підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн.
Матеріали справи свідчать, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року №271ад «Про виплату додаткових винагород» особовому складу військової частини, у тому числі, військовослужбовцям строкової служби, наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня 2022 року до 31 травня 2022 року.
Водночас,, пунктом 3 зазначеного наказу передбачено здійснення доплати до 100 000 грн особовому складу військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях і заходах за період з 24 лютого 2022 року до 30 квітня 2022 року.
Зі змісту додатка до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року №271ад вбачається, що ОСОБА_1 було включено до переліку осіб, яким передбачалася доплата до 100 000 грн, із зазначенням періодів з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року, з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року та з 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року.
Разом з тим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2022 року №511ад «Про внесення змін до наказу командира НОМЕР_1 від 06.06.2022 №271ад» додаток 2 до наказу від 06 червня 2022 року №271ад викладено у новій редакції. 
У зазначеній редакції додатка ОСОБА_1 залишено у переліку осіб, яким належить доплата до 100 000 грн, лише за період з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року. Періоди з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року та з 01 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року у зміненій редакції додатка щодо позивача відсутні.
Отже, остаточною редакцією наказу про виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі ОСОБА_1 визначено період безпосередньої участі, який охоплює лише 24-28 лютого 2022 року. Водночас, заявлені у цій справі позовні вимоги стосуються періоду з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року, тобто періоду, який не охоплений зміненою редакцією додатка до наказу №271ад.
При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2022 року №511ад, а позивач рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржив. Відтак, правомірність зазначеного наказу та обґрунтованість внесення ним змін до наказу від 06 червня 2022 року №271ад не є предметом апеляційного перегляду у цій справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що за наявності чинного та нескасованого наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2022 року №511ад, яким щодо ОСОБА_1 період доплати до 100 000 грн визначено лише з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у збільшеному розмірі за період з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії саме у спірний період з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року.
Сам по собі факт проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , виконання ним службових обов`язків у період дії воєнного стану, а також перебування військової частини у відповідному підпорядкуванні не є безумовною та достатньою підставою для нарахування додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі. Для виникнення права на таку виплату необхідним є документальне підтвердження конкретного періоду безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні відповідних заходів безпосередньо в районах їх ведення.
При цьому, з наданих документів вбачається, що у зміненій редакції додатка до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року №271ад, затвердженій наказом від 07 жовтня 2022 року №511ад, щодо ОСОБА_1 визначено лише період з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року. Інших періодів безпосередньої участі позивача, зокрема з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року, у зазначеній редакції додатка не наведено.
З огляду на викладене, суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за спірний період ґрунтується переважно на загальному факті проходження позивачем військової служби та первісному змісті наказу від 06 червня 2022 року №271ад, без належного врахування подальшого внесення змін до цього наказу та без встановлення конкретних документально підтверджених періодів безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах.
Водночас, наявність у матеріалах справи первісної редакції додатка до наказу №271ад не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог за березень-квітень 2022 року, оскільки, в подальшому, зазначений додаток було змінено наказом №511ад, який у частині відмови у його скасуванні не переглядається судом апеляційної інстанції, у зв`язку з відсутністю апеляційної скарги позивача.
Так само в матеріалах справи відсутні накази, довідки, бойові розпорядження, журнали бойових дій або інші належні документи, які б підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях чи відповідних заходах у період після 30 квітня 2022 року, зокрема, з 01 травня 2022 року до 10 серпня 2022 року.
Таким чином, з урахуванням установлених обставин справи, відсутні правові та фактичні підстави для висновку про наявність у Військової частини НОМЕР_1 обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному розмірі за період з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року, оскільки, матеріали справи не містять належних документальних доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів у цей період.
За таких обставин, матеріалами справи не підтверджено безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні відповідних заходів у період з 01 березня 2022 року до 10 серпня 2022 року. Чинною редакцією наказу №271ад, з урахуванням змін, внесених наказом №511ад, щодо позивача визначено лише період з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі за спірний період відсутні, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є необґрунтованим.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому, рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до часткового неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року в частині задоволення позовних вимог - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - залишити без змін.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.