Справа №295/18075/25
Категорія 67
2/295/69/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі 
Головуючої судді Воробйової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Ходоровської І.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Баб`яка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
у порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради,
про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 20.01.2025 у справі №295/16801/24 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2025 у справі №295/17350/24 визначено місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її батька ОСОБА_1 . Згідно з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №448 від 02.04.2025, інтересам дітей відповідає визначення місця проживання дитини із батьком. Згідно з довідкою Ліцею №12 міста Житомира ім. С. Ковальчука від 11.11.2024 №611 ОСОБА_4 з 02.09.2024 переведена на сімейну форму навчання за ініціативою батька, ОСОБА_1 , у зв`язку з тяжким психологічним станом доньки. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №123786724 від 17.09.2025 вбачається, що дочка позивача ОСОБА_4 має серйозні психіатричні хвороби та стани, у зв`язку із чим періодично проходить стаціонарне лікування в спеціальних медичних закладах, а також перебуває на постійному лікуванні відповідними медичними препаратами та під спостереженням дитячого психіатра за місцем проживання для моніторингу психічного стану і з метою корегування підтримуючого лікування. Зокрема, у розділі «Сімейний анамнез» вказаної вище медичної виписки зазначено, що станом на день її оформлення ОСОБА_4 проживає з батьком. Крім того, відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 від 19.09.2024, наданої Ліцеєм №12 міста Житомира ім. С. Ковальчука, емоційно близькою людиною для ОСОБА_5 є її батько, він займає значущу роль у житті дівчинки, будь-які питання та розмови, пов`язані з її матір`ю, викликають у дитини надмірну збудливість і негативні емоційні реакції. У характеристиці також вказано, що батько приділяє належну увагу вихованню й розвитку дитини, співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори. При цьому, мати не цікавиться успіхами доньки, зв`язок з класним керівником не підтримує. Позивач зазначає, що із зазначеного вбачається, що позивач самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_6 , водночас, мати дівчинки ухиляється від її виховання. Зазначено, що встановлення факту самостійного виховання доньки позивачем зумовлене необхідністю захисту прав та інтересів дитини без потреби щоразу звертатися до її матері для отримання відповідної згоди, у тому числі, щодо переміщення, реєстрації місця проживання, на здійснення лікування, навчання, а також реалізації ОСОБА_1 , як одиноким батьком, передбачених соціальних цілей, інших прав і обов`язків, які можуть виникати з приводу самостійного виховання дитини, що буде забезпечувати якнайкращі інтереси ОСОБА_4 . Окрім того, встановлення факту самостійного виховання надасть позивачу можливість виконати вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У вказаних нормативно-правових актах вказано однією з підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації: «коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду». Так, 07.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було повідомлено про відмову йому в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації протоколом №55 від 05.12.2024, у зв`язку із тим, що останнім не надано підтверджуючих документів, зокрема, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, що передбачено, у тому числі, додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024. При цьому, згідно з інформацією з особистого кабінету ОСОБА_1 в електронному застосунку «Резерв+» активним є статус «Розшук». Позивач вказує, що зважаючи на наведені вище обставини, які підтверджуються доданими доказами, та зазначені правові норми, вбачається очевидним факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , яка проживає разом з батьком, котрий, у свою чергу, створює всі необхідні умови для проживання дочки, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про стан її здоров`я. Вказаний спосіб захисту є ефективним не тільки для прав та інтересів позивача, але і прав дитини, оскільки, якщо позивача буде призвано на військову службу, дитина залишиться одна.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.01.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
Протокольною ухвалою суду від 25.05.2026 підготовче провадження у справі завершено та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.
Позивач додатково пояснив, що він єдиний, з ким дитина може нормально спілкуватись, приблизно з 2023 року мати почала її ігнорувати. Почалось все з того, що коли він був на роботі, між матір`ю та дочкою були постійні сварки. Психолог порадив, щоб вони переїхали. Шкільний психолог постійно займалась з дочкою, вона постійно приймає ліки, тому вже трошки краще йде на контакт. Психолог радила, щоб дитина з матір`ю не спілкувалась, бо для дитини це травматично. У 2017 році відповідач при дитині сказала, щоб здати її у дитячий будинок, поки вони вирішать свої проблеми. При відвідуванні ТЦК позивачу сказали, що потрібне рішення суду, тому що дитина може залишитись у дитячому будинку. Позивач повністю підтримує дитину, з питанням аліментів не звертався, бо відповідач не працює, аліменти малі, тому не вважав за потрібне. Мати доводила дитину до панічних атак, якщо дочка буде стикатись з матір`ю, це погіршить стан ОСОБА_5 . 
Представник позивача додатково пояснила, що після розлучення батьків психоемоційний стан дитини був погіршений, з висновку вбачається, що у дитини було загострення стану. Дитина відмовляється спілкуватись з матір`ю. Дитина проходить лікування та перебуває під контролем лікарів. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.
Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що знайомий з родиною з червня 2023 року, батько звернувся за консультацією, коли подавав позов про визначення місця проживання дитини. Підтверджує, що матеріальним забезпеченням займався лише батько з 2023 року. З матір`ю спілкувались в переписці та телефоном, яка повідомила, що хоче, щоб дитина проживала з нею. Втрата зв`язку з матір`ю почалась з перебування дочки з матір`ю за кордоном. Зазначені позивачем обставини підтверджує. Вважає, що саме батько самостійно виховує та утримує дитину, тому позов просить задовольнити.
У ході проведеної бесіди з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю педагога ОСОБА_7 , дівчинка розповіла, що проживає з татом з 2024 року, після розлучення батьків не хотіла жити з матір`ю, бо вона погано ставилась до ОСОБА_5 , била, приблизно з 2020 року по 2023 рік. З мамою не спілкується, востаннє бачила її у 2024 році, дівчинка не хоче спілкуватись з матір`ю. Мати нічого їй не передає. Ніяких дій з боку матері щодо спілкування з дитиною не було, ОСОБА_5 теж дуже не хоче спілкуватись з нею. Крім батька, дівчинці ніхто не допомагає, бабусь та дідусів немає поруч, рідко спілкується з бабусею по материній лінії, яка живе в Італії. Жодного разу за допомогою до матері не зверталась. 
Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 20.01.2025 у справі №295/16801/24 шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 розірвано (а.с. 10-11).
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2025 у справі №295/17350/24 визначено місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її батька ОСОБА_1 (а.с. 12-13).
Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.04.2025 №448, після того, коли ОСОБА_5 дізналась про плани батьків розірвати шлюб її психоемоційний стан погіршився настільки, що дитина не могла перебувати з матір`ю в одній кімнаті, користуватись спільними з нею речами та предметами побуту. ОСОБА_1 був вимушений переїхати з ОСОБА_5 на постійне проживання до знайомих за адресою: АДРЕСА_1 . Додано, що за відповідним місцем проживання для дитини створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Працівниками служби в телефонному режимі запропоновано ОСОБА_3 взяти участь у роботі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради 25.03.2025 та висловити свою думку. На засідання комісії ОСОБА_3 не з`явилась. Методист з психологічної служби науково-методичного центру департаменту освіти міської ради після спілкування із дитиною зазначила, що в дитини дійсно спостерігається загострення психоемоційного стану, з матір`ю ОСОБА_5 спілкуватись категорично відмовляється. За висновком органу опіки та піклування, доцільним є визначення місця проживання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком – ОСОБА_1 (а.с. 17-19).
За змістом психолого-педагогічної характеристики, виданої 19.09.2024 Ліцеєм №12 м.Житомира, ОСОБА_5 навчається за сімейною формою здобуття освіти. Рівень знань середній. Під час очного навчання учениця потребувала мотивації, допомоги та контролю з боку вчителів. ОСОБА_5 неактивна, друзів в класі не мас, з однокласниками майже не спілкується, тримається осторонь. Заклади позашкільної освіти не відвідує. Батько приділяє належну увагу вихованню й розвитку дитини, співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори. Мати не цікавиться успіхами доньки, зв`язок з класним керівником не підтримує. Протягом 2023-2024 навчального року ОСОБА_5 працювала зі шкільним психологом. Можна зазначити, що поведінка дитини адекватна ситуації. Контакт з дитиною встановлюється поступово, поведінка дівчинки характеризується скутістю, сором`язливістю, потребує заохочення. Співпраця з дорослим характеризується епізодичністю та поверхневістю, іноді відсутністю інтересу аж до відмови від виконання завдань. Предметно-практичні дії нерішучі, стимульовані, а іноді імпульсивні. Емоційний стан задовільний. Емоційно близькою людиною для ОСОБА_5 є її батько. Він займає значущу роль у житті дівчинки. Будь-які питання та розмови, пов`язані з матір`ю, викликають у дитини надмірну збудливість та негативні емоційні реакції (а.с. 20).
ОСОБА_1 Ліцеєм №12 м. Житомира 11.11.2024 видана довідка №611 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 з 02.09.2024 була переведена на сімейну форму навчання за ініціативою батька, ОСОБА_1 у зв`язку з тяжким психологічним станом доньки (а.с. 22).
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.09.2025, яка видана КНП «Обласний медичний спеціалізований центр», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.08.2025 по 17.09.2025 у психіатричному (неврологічному) відділенні для дітей. Психічний стан при виписці: контакт формальний, встановлюється поступово. Свідомість збережена. Орієнтована всебічно вірно. Словниковий запас достатній. Судження послідовні. Мислення логічне. Загальний темп психічної діяльності звичайний. Рівень розумової працездатності достатній. Інтелект в межах вікової норми. Рівень загальної обізнаності достатній. Шкільні знання на середньому та достатньому рівнях. Має достатній обсяг знань і уявлень про оточуючий світ. Довільна увага не стійка, концентрація знижена. Пам`ять достатня. Наявні повторювальні ритуали. Наявна тривожність, внутрішня напруга. Фон настрою знижений. У відділенні уникає взаємодії, тримається відсторонено. Суїцидальні думки заперечує. Критика до свого стану достатня. Навички самообслуговування сформовані згідно віку. ОСОБА_8 не порушений. Проведено консультування щодо призначених лікарських засобів, заходів для підтримки та відновлення здоров`я. Виписана у супроводі батька для продовження лікування в амбулаторних умовах (а.с.21).
За змістом психолого-педагогічної характеристики, виданої 09.03.2026 Ліцеєм №12 м.Житомира, ОСОБА_5 навчається за сімейною формою здобуття освіти. ОСОБА_5 проживає разом з батьком. Батько приділяє належну увагу вихованню й розвитку дитини, співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори, підтримує постійний зв`язок із практичним психологом. Виконує рекомендації практичного психолога, зокрема, звернення до відповідних спеціалістів, з метою покращення здоров`я дитини. Мати не цікавиться навчанням і вихованням доньки, батьківськи збори не відвідує, зв`язок з класним керівником не підтримує. Зі слів ОСОБА_5 , мати не бере участі у її вихованні. 3 2023-2024 навчального року і по теперішній час ОСОБА_5 працює зі шкільним психологом. Заняття відвідує систематично. За цей час спостерігається значне покращення емоційного стану. Можна зазначити, що поведінка дитини адекватна ситуації. Контакт з дитиною змістовний, встановлюється легко та невимушено. Інтерес та співпраці з психологом виразний та стійкий. Предметно-практичні самостійні та адекватні. Темп працездатності рівномірний. Судження логічні та правильні. Рівень самооцінки середній. ОСОБА_9 стан задовільний. Емоційно близькою людиною для ОСОБА_5 є її батько. Він займає значущу роль у житті дівчинки. Дослідження показало повну відсутність емоційного зв`язку ОСОБА_5 з матір`ю. Важливо зазначити, що будь-які питання та розмови пов`язані з матір`ю, викликають у дитини негативні емоційні реакції. ОСОБА_5 не сприймає матір, відмовляється від проживання разом з нею, спостерігається негативне та уникливе ставлення. Основні показники: відсутність бажання та ініціативи у спілкуванні з матір`ю, відчуженість, образа, страх, тривога. Зустріч та спілкування з матір`ю, на даний час, можуть негативно вплинути на психологічний стан ОСОБА_5 (а.с. 40).
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , 10.07.2025 надіслано звернення до поліції у зв`язку з неприбуттям за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з військово-облікового документу мобільного застосунку Резерв+ (а.с. 14).
За змістом листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 07.12.2024, комісія протоколом №55 від 05.12.2024 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Повідомлено, що ОСОБА_1 підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причиною відмови, є те що ОСОБА_1 при поданні заяви від 04.12.2024 не було надано разом із заявою документів відповідно п.4 частини 1 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» а саме: «документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України), тому відсутні підстави для отримання відстрочки, що визначенні додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, які надають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (а.с. 15).
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (постанова Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
У позові позивач посилається, зокрема, на те, що позивач самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_6 , водночас, мати дівчинки ухиляється від її виховання. Сама ОСОБА_5 розповіла про негативне ставлення до матері та небажання спілкуватися з нею.
Разом з тим, належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення матері дитини від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять, вона не позбавлена батьківських прав, з неї не стягнуто аліменти на утримання дочки рішенням суду, яке вона не виконує. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість ОСОБА_3 виконувати свої батьківські обов`язки в силу об`єктивних обставин.
Мати дитини у будь-який час має право і обов`язок брати участь у вихованні дитини.
Негативне ставлення дитини до матері та небажання ОСОБА_5 спілкуватися з матір`ю, незадовільний психоемоційний стан дівчинки, на переконання суду, може бути обставиною, яка зумовлює відсутність на даний час матері у житті дитини. Разом з тим, будь-яких доказів того, що таке становище має стійкий та безповоротний характер, матеріали справи не містять. 
Наявні матеріали справи підтверджують, що у стосунках матері та дочки присутня психологічна напруга, однак це жодним чином не підтверджує, що мати свідомо та навмисно самоусунулась від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини.
Отже, відсутні підстави для висновку, що батько виховує дитину сам, оскільки таке може мати місце лише у випадку, коли матір у дитини відсутня, об`єктивно позбавлена можливості брати участь в житті дитини або свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.
На підставі наведеного, дослідивши обставини справи та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_10 про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,- 

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третяособа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Третя особа: служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради (м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, код ЄДРПОУ 04053625).

Суддя Т.А. Воробйова