ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4890/25 
08 липня 2026 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області  в складі:
головуючий суддя Цвіркун О.С.
з участю секретаря судових засідань Янчук О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета, на стороні позивача орган опіки та піклування Костопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Костопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що з 03.02.2018 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося та 06.04.2022 шлюб було розірвано. Вказує, що під час перебування у шлюбі з відповідачем в них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що відповідач своїх батьківських обов`язків відносно спільного сина не виконує, не проявляє інтересу до його життя, не турбується про стан його здоров`я, не цікавиться його успішністю, та не надає жодної моральної підтримки, а вона не чинить будь яких перешкод у спілкуванні з сином та не приховує його місце проживання.
Також зазначила, що рішенням суду від 23.04.2025 судом було прийнято рішення, яким відмовлено у позбавленні батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього ОСОБА_3 та попереджено відповідача про необхідність змінити своє ставлення до спільного сина. Вказує, що з часу прийняття рішення нічого не змінилося, відповідач продовжує ігнорувати свої батьківські обов`язки.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, надає згоду на прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. 
За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що з 03.02.2018 позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя у них не склалося та 06.04.2022 шлюб між ними було розірвано, що підтверджується матеріалами справи.
Встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивачка 18.04.2026 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 ».
З довідки №180 від 23.10.2025 виданої Костопільським ліцеєм №4, встановлено, що спільний син сторін навчається в 2-А класі, мати дитини, позивачка по справі підтримує контакт з учителькою, цікавиться успішністю сина, відвідує батьківські збори, а батько дитини відповідач по справі не контактує з дитиною, не підтримує в навчанні, із вчителями не спілкується, успішністю сина не цікавиться, не відвідує батьківські збори та не бере участі у житті сина.
Судом встановлено, що спільний неповнолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю позивачкою по справі, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом №438 від 18.11.2025 (а.с.26). 
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів судом встановлено, що відповідач станом на вересень 2025 має заборгованість в сумі 13252,15 грн.
З рішення Костопільського районного суду Рівненської області №564/4673/24 від 23.04.2025 судом встановлено, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав – відмовлено та попереджено відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Судом встановлено, що представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області з питанням надання інформації щодо того чи змінив відповідач своє ставлення до виховання сина ОСОБА_3 .
Згідно відповіді на зазначений адвокатський запит, Степанська селищна рада повідомила, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 не зареєстровані та не проживають на території громади. Відповідач ОСОБА_2 не звертався до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області щодо участі у вихованні сина ОСОБА_3 .
З висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , судом встановлено, що позивачка разом з трьома малолітніми дітьми проживає в АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, сім`я орендує трьохкімнатну квартиру, для дітей створені усі умови для повноцінного фізичного та духовного розвиту. Неповнолітній ОСОБА_3 батька – відповідача по справі не пам`ятає, з ним не спілкується, татом називає співмешканця матері ОСОБА_4 . Батько дитини - відповідач по справі, йому ніколи не телефонував та не відвідував за місцем навчання чи проживання. Дитина не заперечує щодо позбавлення батька – відповідача по справі батьківських прав. Відповідач ОСОБА_2 протягом трьох років з своїм сином не спілкується, не цікавиться його життям. Мати дитини, позивачка по справі, не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Батько дитини на засідання комісії не з`явився, однак у телефонному режимі повідомив, що після судового розгляду мати дитини (позивачка) змінила місце проживання та навчальний заклад спільного сина, що ускладнило можливість підтримувати регулярний контакт з дитиною. Також зазначив, що мати дитини чинить перешкоди у спілкуванні з сином, а він любить свого сина та бажає брати участь у його житті.
Також з вказаного висновку судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15.06.2023 відповідача ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав стосовно двох дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Підсумовуючи зазначене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , оскільки збереження сімейних зв`язків між дитиною та батьком відповідає найкращим інтересам дитини, а позбавлення батьківських прав може призвести до повного припинення особистих немайнових прав та обов`язків батька щодо дитини та має незворотній характер.
Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.
Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України").
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України, При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Так, як вбачається з зазначеного висновку орган опіки та піклування погодив з відповідачем дату зустрічі, однак в подальшому відповідач на телефонні дзвінки не відповідав, та самостійно не телефонував, на засідання комісії не з`явився, що на переконання суду свідчить про його небажання брати участь у житті спільної дитини.
Також суд звертає увагу, що при складані вказаного висновку органом опіки та піклування не взято до уваги, що відповідач з моменту винесення рішення про відмову у позбавленні його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , не вчинив жодних дій для виправлення ситуації що склалася, а також, що відповідач не звертався до органу опіки та піклування з відповідними заяви щодо участі у вихованні сини та з позовними заявами до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з сином. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що органом опіки та піклування зроблено передчасний висновок, щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , а тому у відповідності до ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з вказаним висновком.
При прийняття рішення суд враховує позицію позивачки, а також, що відповідач не приймає жодної участі у житті свого сина ОСОБА_3 та не вчиняє жодних дій для покращення/виправлення ситуації що склалася, а також, що з моменту винесення рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , не вчинив жодних дій для виправлення ситуації що склалася.
Твердження відповідача, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутися з відповідними заявами до суду та органу опіки та піклування, однак з такими заявами не звертався, та в силу положень ст.81 ЦПК, жодних доказів на перешкоджання чи звернення з відповідними заявами суду не надав, як і жодного разу в судове засідання не з`явився.
Окрім того, суд звертає увагу, що відповідача у 2023 році було позбавлено батьківських прав відносно його двох неповнолітніх дітей.
Така бездіяльність відповідача на переконання суду свідчить про його байдуже ставлення до виконання батьківських обов`язків, а тому суд приходить до висновку, що наявні виключні обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення батьківських прав.
Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
На підставі викладеного, керуючись ст.81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета, на стороні позивача орган опіки та піклування Костопільської міської ради про позбавлення батьківських прав – задовольнити
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа: Орган опіки та піклування Костопільської міської ради, м.Костопіль, вул.Свободи 3, Рівненської області, РНОКПП 44032686.
Повне судове рішення складено 14.07.2026.

Суддя	О. С. Цвіркун