РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
09 липня 2026 р.  Справа № 120/8139/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови.
Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, постановою відповідача від 29.05.2026 року ВП №80359019 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 року у справі №120/8923/25 за виконавчим листом від 26.01.2026 року №120/8923/25, тому з метою її скасування та зобов`язання вчинити виконавчі дії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою від 08.06.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які усунуті позивачем 17.06.2026.
Ухвалою від 22.06.2026 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку статті 287 КАС України. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №80359019.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому просить закрити провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач вказав, що 02.07.2026 начальником відділу, відповідно до положень ч. 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено перевірку законності виконавчого провадження №80359019, за результатами якої постановою керівника визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чумаченко Ю.С. від 29.05.2026 про зупинення виконавчого провадження № 80359019. 
Також відповідач зазначає, що вчинення відповідачем дій, про які просить позивач у прохальній частині позову, повинно бути наслідком скасування оскаржуваної постанови про зупинення виконавчого провадження. При цьому доказів того, що такі дії органом ДВС не будуть вчинені позивачем до суду не надано, через що права та інтереси позивача в цій частині позовних вимог ще не порушені, і такі вимоги є передчасними.
За таких умов за твердженням представника відповідача, Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі вжито заходи щодо скасування постанови про зупинення виконавчого провадження, зобов`язано державного виконавця здійснити виконавчі дії у відповідності до вимог Закону, у зв`язку з чим державним виконавцем розпочато перевірку виконання боржником рішення суду.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Окремо із посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.03.2025 у справі № 990/364/24 акцентував, що закриття провадження у с праві можливе лише за умови повного відновлення порушеного права, а не формально часткового усунення окремих порушень після звернення до суду.
У цій справі позивач зазначає, що предметом спору є не лише постанова від 25.09.2026, а й тривала фактична протиправна бездіяльність відповідача, яка мала місце з моменту відкриття виконавчого провадження 17.03.2026 і тривала протягом кількох місяців. Тому заявник вважає, що права позивача на ефективне та своєчасне примусове виконання рішення суду досі не відновлені в повному обсязі. 
З огляду на наведене, позивач просить:
Визнати протиправною постанову Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі (в особі старшого державного виконавця Чумаченка Ю.) від 29.05.2026 про зупинення виконавчого провадження № 80359019.
Визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі (в особі старшого державного виконавця Чумаченка Ю.) щодо невжиття заходів примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №80359019, передбачених статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Зобов`язати відповідача вчинити дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на повне виконання рішення суду у справі №120/8923/25, зокрема: 
поновити виконавче провадження № 80359019 (якщо воно було зупинено);
винести постанову про накладення штрафу на боржника - Військову академію (м. Одеса);
встановити новий строк для добровільного виконання рішення;
письмово попередити керівника боржника про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України;
провести повторну перевірку виконання рішення;
у разі подальшого невиконання - направити повідомлення про кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.
Зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк (ст. 382 КАС України).
Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у розмірі 1075,61 грн зі сплати судового збору. 
Ухвалою від 09.07.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження відмовлено. 
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2025 у справі №120/8923/25, зокрема, визнано протиправними дії Військової академії (м. Одеса) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.12.2022 по 31.01.2023 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023.
Зобов`язано Військову академію (м. Одеса) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату грошового забезпечення (основних та додаткових видів) за період з 30.12.2022 по 31.01.2023 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вінницький окружний адміністративний суд 26.01.2026 видав виконавчий лист у справі № 120/8923/25.
Старшим державним виконавцем Приморського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чумаченко Юрієм Сергійовичем 17.03.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80359019 з примусового виконання виконавчого листа №120/8923/25 (а.с. 17).
Надалі, 29.05.2026 Старшим державним виконавцем Приморського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чумаченко Юрієм Сергійовичем винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про внесення змін до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" зупиняється у період воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Позивач вважає протиправною вказану постанову, тому з метою її скасування звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).
Так, відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини 1 статті 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Абзацами 22, 23 пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Положення, передбачені абзацом дванадцять другим цього пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцять цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.
За приписами статей 1 та 3 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-XII (далі - Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Структура Збройних Сил України визначається статтею 3 Закону № 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Так, за обставин справи боржником у виконавчому провадженні №80359019 з виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №120/8923/25, є Військова академія (м. Одеса).
Державний виконавець, покликаючись на положення пункту 10-2 Закону України "Про виконавче провадження", виніс спірну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №120/8923/25, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом.
Водночас, суд звертає увагу, що згідно з статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно з ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.
Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.
Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ("Шмалько проти України", заява №60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії", заява № 589498/00, пункт 34).
У рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява №22774/93, пункт 74).
Отже, право на виконання судового рішення по справі №120/8923/25 є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Вказана норма знайшла своє відображенні і в ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", згідно з якою у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів.
Конституцією України гарантовано, що в умовах воєнного стану не може бути обмежено право особи на судовий захист, який включає в себе і право на виконання судового рішення.
Відповідно до матеріалів справи, суд установив, що підтверджено письмовими доказами, що начальником відділу, відповідно до положень ч. 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" здійснено перевірку законності виконавчого провадження №80359019, за результатами якої постановою керівника від 02.07.2026 визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чумаченко Ю.С. від 29.05.2026 про зупинення виконавчого провадження №80359019. 
З цих підстав не підлягає задоволення вимога про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця з огляду на те, що відповідачем самостійно усунуто обставини, які слугували підставою для звернення позивача до суду, а оспорювана постанова була скасована, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.07.2026 про скасування процесуального документу. 
Водночас, позивач вказує на протиправну бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі (в особі старшого державного виконавця Чумаченка Ю.C.) щодо невжиття заходів примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №80359019, передбачених статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
За мотивами відповідача, Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі вжито заходи щодо скасування постанови про зупинення виконавчого провадження, зобов`язано державного виконавця здійснити виконавчі дії у відповідності до вимог Закону, у зв`язку з чим державним виконавцем розпочато перевірку виконання боржником рішення суду.
Оцінюючи доводи сторін суд зазначає, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
У свою чергу, невчинення державним виконавцем у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", для примусового виконання рішення суду, порушує, перш за все, право особи на судовий захист, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судового рішення.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів.
Приписами пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною першою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України "Про виконавче провадження").
З урахуванням викладеного суд зазначає, що після відкриття виконавчого провадження №80359019 від 17.03.2026 матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення державним виконавцем подальших дій, спрямованих на повне, своєчасне та ефективне виконання рішення суду. Зокрема, матеріали виконавчого провадження не містять підтверджень проведення перевірки виконання рішення боржником у встановлені законом строки, складання відповідних актів чи винесення постанов про накладення штрафу у разі його невиконання, що свідчить про допущення органом державної виконавчої служби протиправної бездіяльності.
Отже з метою захисту прав позивача суд вважає зобов`язати державного виконавця вчинити дії з примусового виконання рішення, що передбачено статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Окремого окреслення виконавчих дій, які необхідно вчинити державному виконавцю при примусовому виконані, що обумовлено наведеними положеннями немає необхідності, оскільки це передбачено Законом.
З приводу вимоги позивача поновити виконавче провадження суд зазначає, що частиною 1 ст. 41 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Наведеними вище нормами установлено, що виконавче провадження підлягає відновленню за умови скасування постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа. Тож, оскільки Законом № 1404-VIII не передбачено поновлення виконавчого провадження за умови скасування постанови про зупинення виконавчого провадження, тому підстав для зобов`язання вчинити такі дії немає. 
Постанова старшого державного виконавця Приморського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.03.2026 про відкриття виконавчого провадження ВП №80359019 з примусового виконання виконавчого листа №120/8923/25 є чинною, а відтак підлягає виконанню (а.с. 17).
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили, про що просить позивач, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 5 ст. 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Водночас, суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статею 287, що обумовлено ст. 381-1 КАС України.
Наразі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем не будуть здійснені дії щодо виконання рішення суду, оскільки належне його виконання є прямим законодавчим обов`язком державного виконавця.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позову та долучених доказів, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Не дивлячись, що позов задоволений частково судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1064,96 грн підлягає відшкодуванню в заявленій сумі, оскільки відповідач самостійно скасував оскаржувану постанову, а суд визнав протиправною бездіяльність стосовно не проведення відповідачем виконавчих дій відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (в особі старшого державного виконавця Чумаченка Ю.C.) щодо невжиття заходів з примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №80359019, передбачених статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вжити заходів щодо примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №80359019, у спосіб та в порядку, передбаченому статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
Відповідач: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 41404999, вул. Пастера, буд. 58, м. Одеса, 65023).

Повне судове рішення складено 09.07.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна