Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/5356/25
Провадження №: 2/332/510/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), інтереси якого представляє адвокат Масловська Софія Анатоліївна, про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя 06.10.2025 надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі – ТОВ «ФК «ЄАПБ»/позивач) до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 993392405 від 16.05.2020, укладеного ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
Так, 16.05.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»та ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) укладений кредитний договір № 993392405.
Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 46 781,00 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 16 300,00 грн, заборгованість за відсотками – 30 481,00 грн.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405, укладеним з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
За договором факторингу від 20.10.2022 № 20102022, укладеним між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405.
Отже, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405 на загальну суму 46 781,00 грн.
Позивач зазначає, що всупереч умов договору відповідач не виконав своїх зобов`язань та заборгованість за договором не погасив.
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. 
Ухвалою судді від 22.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою судді від 19.02.2026 частково задоволено клопотання представника позивача, у між ТОВ «Таліон Плюс» витребувані докази, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Вимоги ухвали виконані 19.03.2026.
Представником відповідача надана копія свідоцтва про зміну імені відповідача серії НОМЕР_1 , згідно якого відповідач змінив свої ПІБ з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_1 ».
Від представника відповідача 01.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що кредитний договір та додаткові до нього угоди не містять жодних реквізитів, щоб підтверджували їх підписання відповідачем особисто або за допомогою одноразового ідентифікатора. Крім того, позивачем не вказаний повний номер банківської картки, зазначеної у платіжних документах, відповідно, неможливо встановити, що картка належала саме відповідачеві. Матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також сторона відповідача зазначає, що кредитний договір укладений 16.05.2020, а перший договір факторингу – 18.11.2018, тобто ще до моменту виникнення зобов`язання відповідача перед первісним кредитором. Другий договір факторингу, укладений 20.10.2022, є похідним від першого, а тому він також не підтверджує перехід права вимоги. З огляду на викладене, адвокат просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від представника позивача 17.02.2026 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що договір підписаний відповідно до умов Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач ініціював укладення договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір та додаткові до нього умови з використанням одноразового ідентифікатора. Тобто, відповідач здійснив певний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, що підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Також зазначає, що чинним законодавством не передбачено відступлення майбутніх вимог у разі їх визначеності.
Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача на підставі наявних матеріалів справи та поданого відзиву.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши думку учасників справи, викладену письмово, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Відповідно до п. п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у редакції додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора ТОВ «Таліон Плюс». 
Копія договору факторингу від 20.10.2022 № 20102022 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належним чином у встановленому законом та договорами способом набуло законне право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 16.05.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений № 993392405, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 1 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно договору. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається на 30 днів. За п. 1.3 договору на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою – 0,83% від суми кредиту за кожен день користування ним. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.4 договору).
В подальшому, 16.05.2020, до кредитного договору від 16.05.2020 № 993392405 були укладені додаткові угоди про збільшення суми кредиту, а саме: на 1 050,00 грн (загальна сума кредиту становить 2 050,00 грн), на 1 050,00 грн (загальна сума кредиту становить 3 100,00 грн), на 1 050,00 грн (загальна сума кредиту становить 4 150,00 грн), на 1850,00 грн (загальна сума кредиту становить 6 000,00 грн), на 2 750,00 грн (загальна сума кредиту становить 8 750,00 грн), на 1 500,00 грн (загальна сума кредиту становить 10 250,00 грн), на 2 100,00 грн (загальна сума кредиту становить 12 350,00 грн), на 900,00 грн (загальна сума кредиту становить 13 250,00 грн), на 1 050,00 грн (загальна сума кредиту становить 14 300,00 грн), на 2 000,00 грн (загальна сума кредиту становить 16 300,00 грн),
Перерахування коштів у вищевказаних розмірах підтверджується копіями відповідних платіжних доручень.
Відтак, вказане підтверджує виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свого обов`язку за умовами кредитного договору від 16.05.2020 № 99339240 щодо перерахування коштів відповідачеві, що стороною відповідача не спростовано належними доказами.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405, укладеним з ОСОБА_1 . Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 25.08.2020 № 95 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором від 16.05.2020 № 993392405, сума заборгованості за основною сумою боргу – 16 300,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 27 987,10 грн, сума заборгованості разом – 44 287,10 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості відповідача за договором становить 44 010,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 16 300,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 27 987,10 грн.
За договором факторингу від 20.10.2022 № 20102022, укладеним між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405. Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 06.03.2023 № 2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором від 16.05.2020 № 993392405, сума заборгованості за основною сумою боргу – 16 300,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 30 481,00 грн, сума заборгованості разом – 46 781,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405, складеного ТОВ «Таліон Плюс», розмір заборгованості відповідача за договором становить 46 781,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 16 300,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 30 481,00 грн.
Підписавши спірний договір шляхом використання електронно-цифрового підпису, відповідач фактично погодився із запропонованими кредитодавцем умовами договору, що свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, які вони повинні виконувати.
З наведених доказів слідує, що відповідач здійснив відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору.
Поряд з цим суд також зазначає, що доводи представника відповідача про відсутність документів первинної бухгалтерської документації, оформленої згідно положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», до уваги не приймаються, адже позивач здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків, тобто не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс» та позивачем, який набув право вимоги до відповідача за кредитним договором відповідно до договору факторингу.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, наданий йому кредит в строк, передбачений договором, не повернув. За змістом договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитним договором. Після відступлення права вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ані на рахунки позивача.
Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають, однак частковому задоволенню, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 300,00 грн та процентів в розмірі 4058,70 грн, з огляду таке.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Суд, керуючись принципом «суд знає закони» (jura novit curia), зобов`язаний застосувати чинну норму права, що регулює спірні правовідносини.
Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України.
У постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Вимог щодо нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України у позові не заявлено. Таким чином, до стягнення підлягають проценти за користування кредитами в межах строку кредитування.
Пунктом 1.3 кредитного договору від 16.05.2020 № 993392405 визначено, що нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою – 0,83% від суми кредиту за кожен день користування ним. Строк кредитування становить 30 днів (п. 1.2 договору).
Відтак, сума процентів, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 4058,70 грн (135,29 грн за один день кредитування *30 днів кредитування).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволені на 43,52%, відповідно судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1317,79 грн.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1054, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Масловська Софія Анатоліївна, про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 16.05.2020 № 993392405 у розмірі 20 358 (двадцять тисяч триста п`ятдесят всім) гривень 70 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у 16 300 (шістнадцять тисяч триста) гривень 00 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 4 058 (чотири тисячі п`ятдесят вісім) гривень 70 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1317 (одна тисяча триста сімнадцять) гривень 79 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, б. 30, код ЄДРПОУ: 35625014;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя        У. В. Блажко