КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 752/5046/22
номер провадження: 22-ц/824/6978/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року у складі судді Мазура Ю.Ю., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, боржник: ОСОБА_2 , та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що 20 травня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В. виніс постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні (далі - ВП) НОМЕР_5 (зведене виконавче провадження (далі - ЗВП) НОМЕР_6), згідно з якою був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 13 862 грн 82 коп. Проте з даної постанови неможливо встановити чи був накладений арешт на все майно боржника. 
Вказував, що з матеріалів ВП НОМЕР_5 (ЗВП НОМЕР_6) вбачається, що транспортний засіб «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належав боржнику ОСОБА_2 не був під арештом. 
Вважав, що вказані дії приватного виконавця дозволили перереєструвати боржнику транспортний засіб на ім`я ОСОБА_3 і, як наслідок, зменшити можливості заявника стягнути заборгованість по ВП НОМЕР_7. 
Зазначав, що по ВП НОМЕР_5 (ЗВП НОМЕР_6) вказаний вище транспортний засіб «JEEP WRANGLER» не був у розшуку, оскільки приватний виконавець не виносив у даному виконавчому провадженню постанову про розшук майна боржника, зокрема щодо даного транспортного засобу.
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив:
визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В., яка полягає у невнесенні ним 20 травня 2025 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформації про арешт майна по ВП НОМЕР_5, зокрема транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , в межах суми боргу 13 862 грн 82 коп., та не винесення по ВП НОМЕР_5 постанови про розшук майна транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , протиправною;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. внести до Державного реєстрі обтяжень рухомого майна інформацію про об`єкт обтяження: «все майно в межах суми боргу в розмірі 13 862 грн 82 коп., зокрема транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 », на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. від 20 травня 2025 року по ВП НОМЕР_5 про арешт майна боржника; 
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. винести по ВП НОМЕР_5 (ЗВП НОМЕР_8) постанову про розшук майна боржника, а саме, транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приватним виконавцем Бережним Я.В. у межах ВП НОМЕР_5 були вчинені передбачені законом виконавчі дії, зокрема 20 травня 2024 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 , а також постанову про розшук майна боржника. Водночас автомобіль «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , щодо якого заявник просив зобов`язати приватного виконавця внести відомості про обтяження та оголосити його в розшук, був предметом застави ще з 30 жовтня 2018 року, а рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі № 752/16550/24, яке набрало законної сили, право власності на цей транспортний засіб визнано за ОСОБА_3 у порядку звернення стягнення на предмет застави.
З огляду на те, що на час розгляду скарги спірний автомобіль уже належав особі, яка не є боржником у ВП та не є стороною у справі № 752/5046/22, суд дійшов висновку, що накладення арешту чи оголошення в розшук майна, яке не належить боржнику ОСОБА_2 , суперечило б вимогам закону, а тому підстави для визнання бездіяльності приватного виконавця протиправною та зобов`язання його вчинити зазначені ОСОБА_1 дії, відсутні.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а його скаргу задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи та ВП НОМЕР_5 (ЗВП НОМЕР_6) вбачається, що згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. про арешт майна боржника від 20 травня 2024 року, арешт не був накладений на все майно боржника ОСОБА_2 . Як наслідок транспортний засіб «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , який належав боржнику ОСОБА_2 , не був під арештом. Такі протиправні дії приватного виконавця дозволили боржнику перереєструвати вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_3 і, як наслідок, зменшили можливості ОСОБА_1 стягнути заборгованість по ВП НОМЕР_5.
Звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала суду не містить висновків щодо наявності чи відсутності бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. під час вчинення ним виконавчих дій по ВП НОМЕР_5 від 20 травня 2024 року.
Вказує, що в матеріалах справи не існує рішення суду про зняття арешту з майна боржника, а саме, транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , що вказує на протиправність дій приватного виконавця під час вчинення ним виконавчих дій по ВП НОМЕР_9 від 20 травня 2024 року. Тобто приватний виконавець перебрав на себе обов`язки суду, який наділений виключною компетенцією зняти арешт з майна, зокрема згідно з ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду та безпідставно зняв арешт із зазначеного транспортного засобу, накладений в рамках ВП НОМЕР_9.
Також зазначає про те, що якби приватний виконавець по ВП НОМЕР_5 від 20 травня 2024 року не допустив бездіяльності, яка полягала у невнесенні ним 20 травня 2025 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформації про арешт майна по ВП НОМЕР_5, зокрема транспортного засобу «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , в межах суми боргу 13 862 грн 82 коп., то вказаний транспортний засіб продовжував би належати ОСОБА_2 і це збільшило б можливості та шанси стягнути заборгованість по ВП НОМЕР_5. Однак приватний виконавець Бережний Я.В. навпаки протиправно сприяв перереєстрації боржником ОСОБА_2 транспортного засобу, про що свідчить його лист від 26 травня 2025 року №8579-НОМЕР_9/2 про незаконне підтвердження, що записи в реєстрі боржників за ВП НОМЕР_5 та ВП НОМЕР_10 щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу в частині перереєстрації вищевказаного автомобіля недійсними.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Кобилецький В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вказує, що ідентифікатор доступу до ВП НОМЕР_5 та ВП НОМЕР_11 вказує на те, що ці виконавці провадження були відкриті 20 травня 2024 року та в цей же день були об`єднані в зведене виконавче провадження НОМЕР_6. В цей же день, тобто 20 травня 2025 року, виконавцем було накладено арешт на все майно боржника, в тому числі, на транспортний засіб, про який вказує скаржник, та оголошено його в розшук. Тому вважає, що твердження скаржника про те, що приватний виконавець протиправно не наклав арешт та не оголосив у розшук автомобіль по ВП НОМЕР_5, є маніпуляцією, оскільки виконавець зробив це по ВП НОМЕР_11, яке в цей же день було об`єднане з ВП НОМЕР_5. Зазначає, що скаржник у своїй первинній скарзі вказував, що такі дії виконавця дозволили боржнику перереєструвати транспортний засіб «JEEP WRANGLER», д.н.з. НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі він вже вказує, що ОСОБА_3 , скориставшись нібито протиправними діями виконавця зміг вчинити всі необхідні дії для реєстрації за собою права власності на автомобіль. При цьому скаржнику достовірно відомо, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі №752/16550/24 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, задоволено. Тобто спірний автомобіль з 30 жовтня 2018 року був предметом застави, а 07 жовтня 2024 року став власністю заставодержателя ОСОБА_3 за рішенням суду, а тому за рахунок вказаного автомобіля ніякі вимоги ОСОБА_1 не могли бути задоволені.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін. Вказує, що керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення постановами приватного виконавця від 20 травня 2024 року у ВП НОМЕР_5 та ВП НОМЕР_10 накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику та на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника в межах загальної суми заборгованості за ВП НОМЕР_5 та ВП НОМЕР_10, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у розмірі 13 862 грн 82 коп. та з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження - 11 213 510 грн 13 коп. Вказує, що 20 травня 2025 року на його адресу надійшло клопотання від адвоката Кобилецького В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , від 19 травня 2025 року про зняття арешту з майна, а саме, з автомобіля марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 . У клопотанні щодо зняття арешту було зазначено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року у справі №752/16550/24 було задоволено позов ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на вказаний автомобіль марки «JEEP», модель «WRANGLER» за ОСОБА_3 . Також представником було зазначено, що ОСОБА_3 було відмовлено у перереєстрації права власності, оскільки в реєстрі міститься відповідна заборона від приватного виконавця.До цього клопотання було додано копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі №752/16550/24, відповідно до якого суд вирішив в рахунок погашення заборгованості у розмірі 47 700 доларів США, що в еквіваленті станом на 29 липня 2024 року складає 1 960 374 грн 60 коп. за договором позики від 30 жовтня 2018 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , звернути стягнення на предмет застави, а саме, на вказаний вище автомобіль, шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на автомобіль. До клопотання також було долучено копію ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року у справі №752/5046/22, яка набрала законної сили 24 березня 2025 року, відповідно до якої скасовано заходи забезпечення позову, а саме, скасовано арешт транспортного засобу марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер): НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , що накладений постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі №752/5046/22. У вказаній ухвалі суд прийшов до висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №752/5046/22 підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, чим порушується право заставодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави та застава виникла і зареєстрована раніше (30 жовтня 2018 року) за накладення арешту постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.1 ст.55 Конституції України).
Згідно зі ст.447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судом першої інстанції установлено та підтверджується наявними у справі доказами, що у травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором безвідсоткової позики в сумі 258 550,00 доларів США.
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб «JEEP WRANGIER», об?єм двигуна 1995 куб. см, 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 .
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Стрикалем О.В. , задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб «JEEP WRANGIER», об?єм двигуна 1995 куб см, 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
З результатами розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 258 550,00 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 752/5046/22, залишено без розгляду та повернуто заявникові. Касаційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суд від 02 квітня 2024 року - залишено без змін. Поновлено виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 752/5046/22, а саме, арешт накладений постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 752/5046/22 на транспортний засіб марки «JEEP WRANGLER», 1995 куб.см, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ним.
В обґрунтування заяви зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стрикалем О.В., задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року скасовано та задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на транспортний засіб «JEEP WRANGLER», 1995 куб.см, 2018 року, номер кузова: НОМЕР_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 752/5046/22 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, а саме, арешт накладений постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі №752/5046/22 на транспортний засіб марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 . Однак постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року скасовано та ухвалено у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року встановлено, що 30 жовтня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_6 надала позичальникам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в позику 47 700, 00 доларів США, а позичальники солідарно зобов`язалися повернути позикодавцю 47 700, 00 доларів США не пізніше 30 липня 2019 року.
На забезпечення виконання позичальниками зобов`язань за договором позики від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передали позикодавцеві в заставу належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, VІN-номер: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за позичальником ОСОБА_2 , про що між ними того ж дня 30 жовтня 2018 року був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7350.
07 квітня 2023 року ОСОБА_6 уклала договір відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позики та договором застави з ОСОБА_3 .
Відповідно до договору позики, зі змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою №1 від 30 квітня 2019 року та додатковою угодою №2 від 22 січня 2024 року, відповідачі зобов`язалися повернути ОСОБА_3 47 700 доларів США в строк до 29 лютого 2024 року.
У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави - задоволено. В рахунок погашення заборгованості у розмірі 47700,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 29 липня 2024 складає 1 960 374 грн 60 коп. за договором позики від 30 жовтня 2018 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер): НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на автомобіль марки «JEEP», модель «WRANGLER», чорного кольору, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-номер): НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 . Вказане рішення суду набрало законної сили.
Тому зазначені вище обставини не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. прийнято до примусового виконання виконавчий лист № 752/5046/22, виданий 23 січня 2024 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 258 550 доларів США.
Цього ж дня приватним виконавцем Бережним Я.В. у межах ВП НОМЕР_10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 019 390 грн 25 коп., постанови про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника та на майно боржника, а також постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 .
З постанови про арешт майна боржника від 20 травня 2024 року вбачається, що приватним виконавцем накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 121 510 грн 13 коп. У постанові також зазначено про направлення її копії на виконання органам та установам, які посвідчують договори відчуження майна або здійснюють його перереєстрацію на іншого власника, а також сторонам виконавчого провадження.
20 травня 2024 року приватним виконавцем Бережним Я.В. у ВП НОМЕР_10 також винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук транспортний засіб «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_3 . У зазначеній постанові вказано про направлення її копії до поліції для виконання, сторонам виконавчого провадження - для відома, а також про покладення витрат, пов`язаних із розшуком майна, на боржника.
Крім того, 20 травня 2024 року приватним виконавцем Бережним Я.В. винесено постанову про об`єднання ВП № НОМЕР_12 та ВП № НОМЕР_9 у ЗВП НОМЕР_6 щодо боржника ОСОБА_2 
05 червня 2024 року приватним виконавцем Бережним Я.В. винесено постанову про зупинення ВП до закінчення перегляду судового рішення в касаційному порядку.
05 лютого 2025 року приватним виконавцем Бережним Я.В. винесено постанову про поновлення ВП, а також постанови про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника та про арешт коштів боржника.
21 травня 2025 року приватним виконавцем Бережним Я.В. у ВП НОМЕР_10 винесено постанову про припинення розшуку майна та зняття арешту з автомобіля «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 . Підставою для винесення зазначеної постанови стало клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Кобилецького В.В. від 19 травня 2025 року, до якого було долучено копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі № 752/16550/24.
Зі змісту постанови приватного виконавця від 21 травня 2025 року вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі № 752/16550/24 у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 жовтня 2018 року, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у розмірі 47 700 доларів США, що в еквіваленті станом на 29 липня 2024 року становило 1 960 374 грн 60 коп., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 .
Спосіб звернення стягнення визначено шляхом визнання права власності на вказаний транспортний засіб за ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Саме такий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18) та підтверджується змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України, ч.1 ст.59, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суди мають відповідну компетенцію для розгляду справи про зняття арешту з майна, накладеного під час виконавчих процедур.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття «майно» у ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (див. постанову Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 766/15091/16-ц, (провадження № 61-39311св18)).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі № 752/16550/24 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 жовтня 2018 року у розмірі 47 700 доларів США, що в еквіваленті станом на 29 липня 2024 року становило 1 960 374 грн 60 коп., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , шляхом визнання права власності на цей транспортний засіб за ОСОБА_3 . 
Зазначене рішення суду набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини щодо правового режиму спірного автомобіля та переходу права власності на нього підлягають урахуванню під час вирішення цієї скарги.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що спірний транспортний засіб був предметом застави ще з 30 жовтня 2018 року, тобто задовго до виникнення виконавчих дій у ВП щодо стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 . 
Саме на підставі цього заставного зобов`язання та відповідного судового рішення у справі № 752/16550/24 за ОСОБА_3 було визнано право власності на автомобіль, після чого останній вчинив дії, необхідні для державної реєстрації належного йому права на транспортний засіб.
За таких обставин на час розгляду скарги ОСОБА_1 автомобіль «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , належав ОСОБА_3 , який не є стороною у справі № 752/5046/22 та не є боржником у ВП щодо виконання рішення про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
У даній скарзі ОСОБА_1 просив, зокрема зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. винести у ВП № НОМЕР_12, об`єднаному у ЗВП № НОМЕР_8, постанову про розшук майна боржника, а саме, вказаного автомобіля «JEEP WRANGLER». Однак оголошення в розшук або накладення арешту в межах ВП щодо ОСОБА_2 можливе лише стосовно майна, яке належить боржнику, а не третій особі, право власності якої встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Оскільки за змістом Закону України «Про виконавче провадження» та доктринального тлумачення приватного права, заходи примусового виконання, зокрема арешт майна та його розшук, можуть застосовуватися виконавцем щодо майна боржника, а не майна особи, яка не є стороною виконавчого провадження, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для накладення арешту та оголошення в розшук автомобіля «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , який на момент вирішення скарги не належав боржнику ОСОБА_2 , а право власності на який було визнано за ОСОБА_3 судовим рішенням, що набрало законної сили.
В протилежному випадку вчинення таких виконавчих дій щодо майна третьої особи не відповідало б принципу законності виконавчого провадження та гарантіям непорушності права власності, закріпленим у ст.41 Конституції України і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому доводи ОСОБА_1 не підтверджують протиправної бездіяльності приватного виконавця Бережного Я.В. і не дають підстав для зобов`язання останнього вчинити виконавчі дії щодо майна, яке не належить боржнику.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що приватний виконавець Бережний Я.В. допустив протиправну бездіяльність, оскільки у ВП НОМЕР_5 не виніс окремої постанови про розшук автомобіля «JEEP WRANGLER», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , та не забезпечив належного арешту саме цього транспортного засобу, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з такого. 
З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2024 року приватним виконавцем було відкрито ВП № НОМЕР_12 та ВП № НОМЕР_9 щодо одного й того ж боржника ОСОБА_2 , цього ж дня вони були об`єднані у ЗВП № НОМЕР_8, а у ВП № НОМЕР_9 приватним виконавцем винесено постанову про арешт усього майна боржника та постанову про розшук саме спірного автомобіля. 
За таких обставин формальне посилання ОСОБА_1 на те, що відповідна постанова про розшук не була винесена саме у ВП НОМЕР_5, не спростовує факту вчинення приватним виконавцем необхідних виконавчих дій у межах ЗВП щодо цього ж боржника та цього ж майна.
Крім того, подальше припинення розшуку і зняття арешту з автомобіля було пов`язане не з бездіяльністю приватного виконавця, а з наявністю рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі № 752/16550/24, яке набрало законної сили, та яким право власності на вказаний автомобіль визнано за ОСОБА_3 як заставодержателем.
Інші обставини та доводи, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
При цьому апеляційний враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 липня 2026 року. 

Головуючий

Судді: