Справа № 548/1019/26
Провадження № 2/548/633/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Старокожка В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хорола у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", представник позивача Сахарова Ольга Іванівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
представник позивача Сахарова О.І., діючи в інтересах свого довірителя ТОВ "ФК "Ейс" за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення зборгованості за кредитним договором та клопотанням про витребування доказів.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 20.10.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір № 707424455 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов Договору кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених договорі, додатках до нього, Правил надання грошових коштів у позику. У подальшому позичальниця збільшила суму кредиту, у зв`язку із чим загальна сума кредиту склала 17000,00 грн.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу, в подальшому 05.08.2020 ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Онлайн Фінанс", а потім 11.07.2025 ТОВ "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" уклали договори факторингу. Під час передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 707424455 від 20.10.2019 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 52776,60 грн.
Під час укладення кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Дане погодження умов, а також підписання кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину.
Однак, оскільки відповідачка належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 52776,60 грн, яка складається з: 17000,00 грн - заборгованості по кредиту; 26730,32 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 9046,28 грн - заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач прохала стягнути з відповідачки цю заборгованість, а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.
Ухвалою судді від 06.05.2026 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін, зокрема, відповідачки - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки місце реєстрації відповідачки суду невідоме, задоволено клопотання позивача про витребування письмових доказів.
28.05.2026 відповідачка надіслала до суду відзив на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог повністю. Вказала, що з наданих суду письмових доказів вбачається, що позивач не має права вимоги до неї, як боржниці за кредитним договором, оскільки набуття такого права за договорами факторингів, ним наданими, не підтверджено. 
01.06.2026 за допомогою підсистеми "Електронний суд" представник позивача Сахарова О.І. надіслала відповідь на відзив, у якому заперечувала проти аргументів відповідачки, прохала позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 01.06.2026 відкладено судове засідання у зв`язку із необхідністю отримання витребуваної інформації від АТ КБ "Приватбанк", витребувано у відповідачки копію сторінок паспорта та довідки про РНОКПП у зв`язку із можливою зміною прізвища останньою.
02.06.2026 від АТ КБ "Приватбанк" до суду надійшла інформація, яку витребував суд.
11.06.2026 ОСОБА_1 надіслала до суду клопотання про долучення доказів, а саме копії паспорта, довідки про РНОКПП та довідки про реєстрацію місця її проживання.
Із вказаних документів вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на " ОСОБА_3 ".
Виходячи із наведеного, суддя доходить висновку, що необхідно вважати правильним прізвище відповідачки по справі ОСОБА_4 , у зв`язку із чим внести відповідні зміни до ОСК до цієї справи.
У судове засідання 20.07.2026 сторони не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце його проведення, у позовній заяві представник позивача прохала про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце його проведення, що підтверджується довідкою про отримання копії ухвали суду від 01.06.2026 останньою у особистому кабінеті у підсистемі "Електронний суд" 03.06.2026.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом установлено, що на підстав заявки ОСОБА_2 від 20.10.2019 на отримання грошових коштів в кредит /а.с. 13/, цього ж дня, 20.10.2019, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та останньою у електронній формі було укладено договір № 707424455 /а. с. 14-15/. Договір підписано позичальницею за допомогою однаразового електронного ідентифікатора 386TZG3U, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі /а.с. 94.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нарахованих згідно з п. 1.4 цього договору. Кредит надається строком на 30 днів. Нарахування відсотків за кредитом здійснюється у розмірі 0,84% від суми кредиту за кожен день користування ним у межах строку кредитування.
Відповідно до графіку розрахунків (Додатку №1 до кредитного договору) /а.с. 15 зворот/, строк кредитування - з 20.10.2019 по 19.11.2019, нараховані проценти становлять 504,00 грн, сума кредиту - 2000,00 грн.
У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 20.10.2019 зазначено відомості позичальника, які відповідають даним відповідачки ОСОБА_5 , а також номер банківської карти - 4149-49XX-XXXX-9146 /а.с. 13/.
У подальшому між сторонами укладено додаткові угоди до цього договору, а саме додаткова угоди від 20.10.2019, 21.10.2019, 23.10.2019, 25.10.2019, 25.10.2019, 12.11.2019 /а.с. 16-21/. Цими угодами збільшено розмір суми кредиту до 17000,00 грн, нараховані проценти станом на дату укладення останньої угоди становлять 3610,32 грн відповідно до графіку розрахунків до додаткової угоди від 12.11.2019 /а.с. 21 зворот/. Дата закінчення строку дії договору залишилася незмінною - 19.11.2019.
Факт перерахування коштів у сумах, які вказані у кредитному договорі та у подальших додаткових угодах на загальну суму 17000,00 грн на банківську картку позичальниці - відповідачки у справі підтверджується довідками ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" /а.с. 23-26/, копіями платіжних /а.с. 27-30/ та повідомленням АТ КБ "Приватбанк" від 02.06.2026, наданого на запит суду та виписки по банківському рахунку за належною їй карткою № НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості, виготовленого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості позичальниці ОСОБА_2 за період з 20.10.2019 по 28.01.2020 склала 45199,60 грн, з яких: 17000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31349,60 грн - заборгованість за процентами /а.с. 31-32/.
28.11.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 39-42) та додаткову угоду № 19 до цього договору, /а.с. 44 зворот/, а в подальшому 31.12.2020 - додаткову угоду № 26 /а.с. 45/, 31.12.2021 - додаткову угоду № 27 /а.с. 50/, 31.12.2022 - додаткову угоду № 31 /а.с. 50 зворот/, 31.12.2023 - додаткову угоду № 32 /а.с. 51/, відповідно до яких останнє набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 707424455 від 20.10.2019 на суму 45199,60 грн, з яких: 17000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 28199,60 грн - заборгованість за процентами, що підтверджується також копією реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу /а.с. 51 зворот -52/.
05.08.2020 ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Онлайн Фінанс" уклали договір факторингу № 05/0820-01 /а.с. 54-56/, а в подальшому - 03.08.2021 додаткову угоду № 2 до цього договору /а.с. 58 зворот/, 30.12.2022 - додаткову угоду № 3/а.с. 59/, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набула права вимоги до боржниці ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується також копією реєстру прави вимоги до цього договору факторингу /а.с. 60/, на суму 43730,32 грн, з яких 17000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 26730,32 грн - за процентами.
11.07.2025 ТОВ "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" уклали договір факторингу № 11/07/25-Е /а.с. 62-65/, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржниці ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором на суму 52776,60 грн, з яких: 17000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 26730,32 грн - за процентами, 9046,28 грн - пеня, штрафи, що підтверджується також копією реєстру прави вимоги до цього договору факторингу /а. с. 68/.
Вказаний розмір заборгованості підтверджується також розрахунками заборгованості, складеними ТОВ "Таліон Плюс" / а.с. 33/ та позивачем /а.с. 34/. Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором /а.с. 31-32/, позичальницею в рахунок оплат за кредитом 17.12.2019 внесено ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кошти в сумі 3150,00 грн, які зараховані як проценти за користування кредитними коштами. 
З відзиву відповідачки, що надійшов до суду 28.05.2026, вбачається, що остання заперечує проти задоволення позовних вимог повністю, оскільки на її думку, з наданих суду письмових доказів вбачається, що позивач не має права вимоги до неї, як боржниці за кредитним договором, оскільки набуття такого права за договорами факторингів, ним наданими, не підтверджено. 
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.
Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Мотивована оцінка аргументів сторін.
Суду позивачем надані відповідні документи на підтвердження переходу до нього права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 як боржниці за договором № 707424455 від 20.10.2019, які суд вважає належними та достатніми. Так, суду надано належним чином завірені копії договорів факторингу з додатковими угодами до них, з яких вбачається послідовність набуття позивачем права вимоги до останньої за вказаним кредитним договором. Позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржниці ОСОБА_2 , а доказів визнання недійсними кредитного договору та вказаних вище договорів факторингу і додаткових угод до них суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення цих договорів. 
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора.
Під час укладення договору № 707424455 від 20.10.2019 з додатковими угодами до нього сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Отож, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання.
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк повністю не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано).
Отже, відповідачкою були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка свої зобов`язання своєчасно не виконала, а саме не здійснила повного погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором) щодо повернення тіла кредиту в сумі 17000,00 грн, а також щодо відсотків за користування ним.
Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до додаткової угоди від 12.11.2019 до договору № 707424455 від 20.10.2019, первісним кредитодавцем надано позичальниці ОСОБА_2 кредитні кошти на загальну суму 17000,00 грн та нараховано відсотки за користування цими коштами в сумі 3610,32 грн, з терміном сплати (повернення) вказаних сум 19.11.2019, що відображено у Графіку розрахунків до цієї угоди (Додаток № 1) /а.с. 21-21 зворот/.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором /а.с. 31-32/, відповідачка 17.12.2019 внесла кошти в сумі 3150,00 грн як оплату за відсотками за користування кредитними коштами.
Строк кредитування, обумовлений сторонами, становить 30 днів.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, після закінчення строку кредитування (19.11.2019) було продовжено нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
За умовами договору відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки остання була розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що нарахована первісним кредитором заборгованість за вказаним кредитним договором в частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами виходить за межі строку дії цього договору. Доказів пролонгації кредитного договору суду не надано. З розрахунком заборгованості, наданим позивачем, суд не погоджується.
Тому, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаному договору, суд дійшов висновку про таке.
Оскільки за умовами кредитного договору та додаткових угод до нього нарахування відсотків за користування кредитними коштами мало би здійснюватися виключно в період з 20.10.2019 по 19.11.2019, виходячи із розміру тіла кредиту - 17000,00 грн, відсоткової ставки 21,23% від суми кредиту, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 3610,32 грн, як це і визначено графіком розрахунків /а.с. 21 зворот/. Отже, розмір загальної заборгованості в цьому випадку становить 20610,32 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 17000,00 грн (оскільки суду не надано доказів її погашення повністю чи частково) та за відсотками - 3610,32 грн. Оскільки відповідачка внесла у рахунок погашення відсотків за кредитом кошти в сумі 3150,00 грн, заборгованість за ними має бути зменшена на цю саму та складає 460,32 грн. Отже, загальна заборгованість, що підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача становить 17460,32 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 17000,00 грн та відсотками - 460,32 грн.
Щодо стягнення заборгованості за пенею (штрафом) суд доходить висновку про таке.
Відповідно до ЗУ ''Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану'' від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Ці наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Кредитний договір між сторонами укладений та діяв у 2019 році. Штрафні санкції за невиконання умов договору позивачем нараховані відповідачці за період з 14.07.2025 по 26.12.2025, як вбачається із виписки із особового рахунку за вказаним кредитним договором, складеної позивачем /а.с. 34/, тобто в період дії в Україні воєнного стану. Норма закону, яка передбачає списання кредитодавцем нарахованих неустойки (штрафу, пені) включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, наразі дії і не скасована. Тому суд доходить висновку, що нарахування позивачем відповідачці штрафних сакцій у сумі 9046,28 грн за цим договором є неправомірним, а отже стягненню із останньої не підлягає.
З урахуванням вищенаведеного, загальна заборгованість, що підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача становить 17460,32 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 17000,00 грн та відсотками - 460,32 грн. У іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень 00 копійок (платіжна інструкція № 49231 від 29.04.2026), а оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 39,93% сплаченого позивачем судового збору, що становить 1063,10 грн.
Щодо стягнення із відповідачки витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн суд зазначає таке.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між позивачем та адвокатським бюро "Тараненко та партнери" та додаткової угоди до нього від 01.09.2025.
Крім того, долучено Акт приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2025, підписаний сторонами, згідно із яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги на суму 7000,00 грн.
Також долучені відповідні документи на підтвердження повноважень представника.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, та їх розмір.
Клопотання про неспівмірність таких витрат відповідачкою не надано, їх розмір не заперечувався. Отже, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню ці судові витрати у розмірі 39,93% від їх вартості, що становить 2795,10 грн.
Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610-612, 1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", представник позивача Тараненко Артем Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за договором № 707424455 від 20.10.2019 у загальному розмірі 17460 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн 32 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1063 (одна тисяча шістдесят три) грн 10 коп та 2795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн 10 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Учасники справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", ЄДРПОУ 42986956, адреса: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 19, оф. 2005 Київської області.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий