СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14404/26

пр. № 2-о/759/419/26
01 липня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді П`ятничук І.В., при секретарі Кульбовській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа : Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту приналежності документів,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2026 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності документів: трудової книжки НОМЕР_1 від 10.04.1982 року, де зазначено « ОСОБА_1 », трудової книжки від 05.07.1986 року, де прізвище виправлено, а також військовий квиток НОМЕР_2 від 15.04.1982 року, де прізвище заявника виправлено, особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як записано в паспорті Серії НОМЕР_3 , виданому Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області 20 вересня 1997 року.
Заява обґрунтована тим, що 06.02.2026 р. заявник звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. 13.02.2026 заявник отримав відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (рішення №262840028608) у призначенні пенсії, яка мотивована тим, що у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.04.1982 року зазначено « ОСОБА_1 » (російською мовою), разом з тим, вказана інформація не відповідає даним паспорта, оскільки в паспорті зазначено « ОСОБА_1 » (російською мовою), а тому періоди роботи не зараховано.
Крім того, періоди роботи за трудової книжки від 05.07.1986 року та військового квитка НОМЕР_2 від 15.04.1982 року за період з 15.04.1982 року по 26.04.1984 року не зараховані, оскільки прізвище заявника в трудовій книжці та військовому квитку виправлено.
Помилка у написанні прізвища заявника (« ОСОБА_1 » замість правильної « ОСОБА_1 ») та виправлення прізвища, призвела до неврахування пенсійним фондом трудового стажу та до неможливості оформлення пенсії.
Метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі (трудових книжках та військовому квитку) є призначення пенсії.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2026 року відкрито провадження у справі. 
Заявник заявлені вимоги підтримав та просив розглядати справу в його відсутності.
Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в відсутності..
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06.02.2026 р. заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пенсії.
Згідно Рішення про відмову в призначенні пенсії відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.02.2026 № 7832/03-16, ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії за віком.
Підставою для відмови було не зарахування до трудового стажу періоди роботи за трудовою книжкою від 10.04.1982 року НОМЕР_1 , оскільки прізвище заявника в трудовій книжці « ОСОБА_1 » (російською мовою) не відповідає даним паспорта « ОСОБА_1 » (російською мовою).
Крім того, не зарахування до трудового стажу періоди роботи за трудовою книжкою від 05.07.1986 року та військової служби за військовим квитком НОМЕР_2 від 15.04. 1986 року з 15.04.1982 року по 26.04.1984 року, оскільки прізвище заявника в трудовій книжці та військовому квитку виправлено.
Згідно паспорту громадянина України Серії НОМЕР_4 , який був досліджений судом, вказано прізвище, ім`я та по батькові заявника українською мовою - « ОСОБА_1 », російською мовою - « ОСОБА_1 ».
Дата народження ОСОБА_1 , згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_4 вказана « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Згідно першого аркуша трудової книжки (Трудовая книжка колхозника) від 10.04.1982 року НОМЕР_1 , яка була досліджена судом, прізвище, ім`я та по батькові та дата народження заявника вказані російською мовою як « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дата заповнення трудової книжки вказана російською мовою - «10 апреля 1982 г».
Судом також досліджено першу сторінку трудової книжки від 05.07.1986 року та першу сторінку військового квитка НОМЕР_2 від 15.04. 1986 та встановлено, що в даних документах прізвище заявника виправлено. Проте, в обох документах дата народження заявника зазначена вірно, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно довідки від 18.08.2022 № 3008-5002022724 суд встановив, що заявник має статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (надалі за текстом також - Постанова №5) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.
Згідно пунктів 4 та 5 Постанови № 5 справи, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутись до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора.
Відповідно до пункту 12 Постанови № 5 При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Згідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 № 58, у таких випадках не передбачено.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 вказаної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Суд зазначає, що заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У ході розгляду справи суд встановив, що згідно першого аркуша трудової книжки (Трудовая книжка колхозника) від 10.04.1982 року НОМЕР_1 , прізвище, ім`я та по батькові та дата народження заявниці вказані російською мовою як « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, судом також досліджено першу сторінку трудової книжки від 05.07.1986 року та першу сторінку військового квитка НОМЕР_2 від 15.04.1986 та встановлено, що в даних документах прізвище заявника виправлено.
Водночас, згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_4 , вказано прізвище, ім`я та по батькові заявника українською мовою - « ОСОБА_1 », російською мовою - « ОСОБА_1 ».
У паспорті ОСОБА_1 Серії НОМЕР_4 та (Трудовая книжка колхозника) від 10.04.1982 року НОМЕР_1 , трудовій книжці від 05.07.1986 року та у військовому квитку НОМЕР_2 від 15.04.1986 вказана однакова дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявнику спірної трудової книжки (Трудовая книжка колхозника) від 10.04.1982 року НОМЕР_1 , трудової книжки від 05.07.1986 року та військовому квитку НОМЕР_2 від 15.04.1986, яка підтверджує трудовий стаж та період військової служби, що дає право на призначення пенсії.
Суд також зазначає, що метою встановлення факту належності правовстановлюючі документи особі (трудові книжки та військовий квиток) є призначення пенсії. Встановлення факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки трудові книжки є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, а факт перебування заявника у трудових відносинах є необхідним для нарахування йому трудового стажу. Крім того, військовий квиток підтверджує період проходження заявником служби, а вказані ним обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями: 256, 315, 294 259, 315 - 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа : Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту приналежності документів - задовольнити.
Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме: належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області 20 вересня 1997 року, трудової книжки НОМЕР_1 від 10.04.1982 року, де зазначено « ОСОБА_1 », трудової книжки від 05.07.1986 року, де прізвище виправлено, а також військового квитка НОМЕР_2 від 15.04.1982 року, де прізвище заявника виправлено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Суддя: І.В. П`ятничук