Справа № 756/6890/26
Провадження № 2/756/6696/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
 
іменем України
 
(заочне)
 
20 липня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
У С Т А Н О В И В :
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 691433660 від 01.12.2021 у розмірі 35 828,72 грн та понесені судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що 01.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 691433660 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідач, ознайомившись із Правилами надання грошових коштів у позику на вебсайті товариства (www.moneyveo.ua), подав заявку на отримання кредиту, зазначивши свої персональні дані. На підставі договору відповідач отримав кредит, загальна сума якого з урахуванням наданих траншів становила 11 300 грн.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними. Кредитодавець свої зобов`язання виконав, перерахувавши кредитні кошти на банківський (картковий) рахунок відповідача в повному обсязі.
28.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. 30.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01. 11.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвала суду про відкриття провадження, якою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, направлена відповідачу в установленому порядку. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними доказами.
Позивач у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
01.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 691433660 у формі електронного документа, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в межах кредитного ліміту на суму 11 300 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору, додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» (п. 1.1 договору).
Перший транш у сумі 5 200 грн надається позичальникові одразу після укладення договору та підлягає поверненню до 31.12.2021 (п. 1.3 договору).
Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 31.12.2021 (п. 1.7 договору).
За користування кредитом у межах строку, визначеного п. 1.7 договору, проценти нараховуються щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 343,10 відсотка річних, що становить 0,94 відсотка від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.1 договору).
У разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів умови нарахування процентів за дисконтною ставкою скасовуються, і до відносин сторін застосовується базова процентна ставка в розмірі 722,70 відсотка річних, що становить 1,98 відсотка від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.3 договору). З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70 відсотка річних, що становить 2,98 відсотка від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.12.2 договору).
Сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90-го дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 5.3 договору).
На виконання умов договору кредитодавець перерахував кредитні кошти на банківський (картковий) рахунок відповідача, реквізити якого зазначені відповідачем під час укладення договору. Видача коштів відбувалася кількома платежами: 01.12.2021 - 5 200 грн, 02.12.2021 - 2 000 грн, 04.12.2021 - 100 грн та 500 грн, 05.12.2021 - 800 грн та 2 700 грн, а всього на суму 11 300 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:
- № f3a77866-8b4b-4ec1-aef2-3ba97d265cb4 від 01.12.2021,
- № d4c6add4-5599-479a-8b04-112025fea3dd від 02.12.2021,
- № e3fad10-6d89-4c11-a39e-b43942e38a24 від 04.12.2021,
- № 63a9df28-863b-4430-b47e-9b02b3dcbc69 від 04.12.2021,
- № bbcd86ff-1f12-428f-8816-2587c268e99a від 05.12.2021,
- № f3786d8f-3041-4e62-968f-049ea17c94f1 від 05.12.2021.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35 828,72 грн, з яких: 11 300 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 528,72 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за кредитним договором суду не надано.
Право грошової вимоги за кредитним договором послідовно відступлено за ланцюгом договорів факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 171 від 01.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 14.07.2025 та акта приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35 828,72 грн.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Кредитний договір укладено в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних). Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону (зокрема з використанням одноразового ідентифікатора), за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжними документами установи, через яку здійснювався переказ, та довідкою кредитодавця; кошти перераховано на картковий рахунок, реквізити якого зазначив сам позичальник під час укладення договору. Та обставина, що кредитодавець не є банківською установою і не надав банківську виписку, не спростовує факту видачі коштів, оскільки платіжний документ установи, що здійснила переказ, ідентифікує операцію перерахування та отримувача коштів.
Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор передає новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються.
Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника; предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Належними доказами переходу права вимоги до нового кредитора є укладені та підписані договори про відступлення права вимоги (факторингу) на кожному етапі, а також реєстр (витяг з реєстру) боржників, що містить дані саме за цим кредитним договором. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 905/306/17.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори про відступлення права вимоги (факторингу) у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися та відповідачем не оспорювалися, а тому позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд встановив, що заборгованість за тілом кредиту становить 11 300 грн і підлягає стягненню з відповідача.
Проценти за користування кредитом (ст. 1048, 1054 ЦК України) є платою за час правомірного користування кредитними коштами і можуть нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України; після спливу строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Наведені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, а в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Для вирішення спору в цій частині суд має встановити межі строку правомірного (регулятивного) користування кредитом, у яких за ст. 1048 ЦК України нараховуються проценти за користування. За умовами договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту (дисконтний період), а саме до 31.12.2021 (п. 1.7 договору), і саме в межах цього строку проценти обчислюються за дисконтною ставкою (п. 1.9.1 договору). Договір розмежовує строк користування кредитом на погоджених (дисконтних) умовах і загальний строк своєї дії: строк дії договору обчислюється до закінчення визначеного п. 1.7 договору строку надання кредиту і може бути продовжений у разі користування кредитом поза дисконтним періодом (п. 1.6, 5.2 договору), тоді як нарахування процентів за базовою ставкою договором установлено саме для випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів (п. 1.9.3, 1.12.2 договору). Визначений п. 1.7 договору дисконтний період відповідач у передбачений п. 1.8 договору спосіб - шляхом сплати всіх фактично нарахованих процентів - не продовжував, а тому строк правомірного користування кредитом сплив 31.12.2021.
Посилання на можливість подальшого користування кредитом у межах строку дії договору (до 90 днів від закінчення дисконтного періоду - п. 1.12.1 договору) та зазначений у паспорті споживчого кредиту строк кредитування «1-65 днів (з можливістю продовження строку)» самостійного строку правомірного користування кредитом не визначають, а окреслюють лише зовнішню межу строку дії договору, у яку кредит підлягає поверненню. На відміну від чітко визначеного п. 1.7 договору 30-денного дисконтного періоду, паспорт споживчого кредиту визначає строк кредитування у не чітко визначений спосіб - інтервалом «1-65 днів», а сам договір непрозоро змішує строк кредитування, строк своєї дії та механізм його продовження, унаслідок чого умови договору в частині строку кредитування допускають неоднозначне тлумачення. За змістом ст. 213, 637 ЦК України умови договору, що допускають неоднозначне тлумачення, тлумачаться проти сторони, яка їх сформулювала (принцип contra proferentem): особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17). Оскільки спірні умови сформульовані кредитодавцем у стандартній формі договору, а позичальник є споживачем, вони тлумачаться на користь відповідача. За таких обставин строком правомірного (регулятивного) користування кредитом є саме визначений п. 1.7 договору 30-денний дисконтний період, що узгоджується і з п. 5.3 договору, за яким проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Крім того, передбачене договором автоматичне скасування дисконтної ставки та застосування підвищених базової (п. 1.9.3 договору) і визначеної п. 1.12.2 договору процентних ставок у разі користування кредитом поза межами дисконтного періоду за своєю суттю є не платою за правомірне користування кредитом, а заходом впливу за прострочення виконання грошового зобов`язання. Умова договору, яка в такий спосіб під виглядом процентів за користування кредитом фактично встановлює відповідальність позичальника за прострочення та ретроспективно збільшує вартість кредиту, є несправедливою в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і не може бути підставою для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період поза межами строку кредитування.
У межах строку правомірного користування кредитом проценти за користування кредитом за наданим позивачем розрахунком становлять 3 019,28 грн і підлягають стягненню з відповідача. Натомість проценти в розмірі 21 509,44 грн нараховані позивачем за період після спливу строку кредитування (з 01.01.2022), тоді як після спливу цього строку нарахуванню підлягають лише проценти в порядку ст. 625 ЦК України, а не проценти за користування кредитом. Позивач заявив до стягнення саме проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), при цьому суд не вправі самостійно змінювати підстави позову. З огляду на це у стягненні процентів у розмірі 21 509,44 грн належить відмовити.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими. Доведеною є заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 300 грн та за процентами за користування кредитом у межах строку кредитування в розмірі 3 019,28 грн, а всього - 14 319,28 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. У задоволенні решти позовних вимог, а саме процентів, нарахованих за період після спливу строку кредитування, у розмірі 21 509,44 грн, належить відмовити з наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов частково (14 319,28 грн, що становить 39,97% ціни позову), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1064,10 грн.
Позивач також заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду до нього № 25770931246 від 01.09.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу при частковому задоволенні позову розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов частково (на 39,97% ціни позову), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 797,61 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 691433660 від 01.12.2021 у розмірі 14 319,28 грн, судовий збір у розмірі 1064,10 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 797,61 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуте Оболонським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя         Андрій ПУКАЛО