справа № 208/6598/23
провадження № 2/208/46/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, у складі:
головуючого судді Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання Якимчук В.В.,
прокурора Пилипенко М.Г. 
представника відповідача адвоката Редько С.М.,
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 208/6598/23 за позовом керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 
ВСТАНОВИВ:
Керівник Кам`янської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі позивача – Національної служби здоров`я України (код ЄДРПОУ 42032422, проспект Степана Бандери, 19, м. Київ, 04073) кошти, витрачені на лікування потерпілих в сумі 97 159,87 грн., які зарахувати до Державного бюджету України.
В подальшому, в процесі розгляду справи, керівником Кам`янської окружної прокуратури була подана заява про зменшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі позивача – Національної служби здоров`я України (код ЄДРПОУ 42032422, проспект Степана Бандери, 19, м. Київ) кошти, витрачені на лікування потерпілих, у розмірі 90 318,05 грн, із зарахуванням зазначених коштів до Державного бюджету України.
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.07.2022 у справі справі № 208/2516/22 кримінальне провадження № 12022041160000127 від 14.02.2022 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України.
В ході розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що ОСОБА_1 13.02.2022 року, близько 15 години 30 хвилин керував технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , рухався в Заводському районі міста Кам`янське по вулиці Магнітогорській з боку проспекту Аношкіна в напрямку вулиці Миру.
Під час руху ОСОБА_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з проспектом Аношкіна, рухаючись по другорядній дорозі, перед виконанням проїзду перехрестя не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на вказане перехрестя в сторону вулиці Миру, внаслідок чого, на перехресті проспекту Аношкіна та вулиці Магнітогорської допустив зіткнення з автомобілем «Mazda 323» д.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі – проспекту Аношкіна справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Chevrolet Aveo» під керуванням ОСОБА_4 .
Порушення правил безпеки дорожнього руху України виразилося в тому, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п. 16.11, дорожнього знаку 2.1 зазначених Правил, згідно яких :
«На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;
Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілим:
- водію ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травми тіла з закритим переломом правої п`яткової кістки зі зміщенням, саднами та раною правого колінного суглобу (слідом загоєння котрої є виявлений в нього рубець), забій поперекового відділу хребта, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень;
- пасажиру ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма тіла з компресійним переломом тіла поперекового (L2) хребця, забій грудного відділу хребта, рана правої гомілки (слідом загоєння котрої виявлений в неї рубець) , які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №217-Е від 21.04.2022 потерпілому ОСОБА_3 заподіяні тілесні ушкодження, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 03 Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 13.02.2022 по 28.03.2022. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 47 749 грн. 63 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №222-Е від 22.04.2022 потерпілій ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження, з приводу чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні № 03 Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 13.02.2022 по 28.03.2022. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 45923 грн. 01 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.
Згідно із розрахунків, наданих КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», загальна сума коштів, витрачених установою охорони здоров`я на лікування потерпілих за період з 13.02.2022 по 28.03.2022 склала 90 318 грн. 05 коп., джерелом походження коштів є кошти державного бюджету та Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ), в сумі 90318 грн. 05 коп.
Також, за інформацією КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» кошти, витрачені на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від кримінального правопорушення на рахунок КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» не надходили. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження № 12022041160000127 не заявлявся.
Таким чином, державні кошти у сумі 90 318 грн. 05 коп., витрачені КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , внаслідок вчинення ОСОБА_1 суспільно-небезпечного діяння, у зв`язку із чим, підлягають стягненню з особи, яка його вчинила.
За обставин бездіяльності органів, уповноважених державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, враховуючи порушення інтересів держави, існують підстави для звернення прокурора до суду з вказаним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 року по цивільній справі №208/6598/23 визначено головуючого суддю Івченко Т.П.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.07.2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №208/6598/23 .
04.10.2023 року суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено.
28.11.2023 від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2023 року заяву про перегляд заочного рішення по справі № 208/6598/23 було розподілено судді Івченко Т.П.
Ухвалою суду від 13.02.2024 року скасовано заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.10.2023 року по справі № 208/6598/23 та призначено до судового розгляду.
11.03.2024 представником позивача подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що прокурором надано в якості доказу договір №0160-Е122-Р000 про медичне обслуговування населення, без номеру та підпису, довідка-канкуляція є не вірною та сума стягнення є завищеною, оскільки до неї включені накладні витрати, які на думку представника не повинні входити в витрат на лікування, а також що позовна заява подана з порушенням принципу територіальності.
29.03.2024 представником позивача, прокурором надано відповідь на відзив, в обгрунтування якого зазначено, що місцем заподіяння шкоди є прехрестя вул. Магнітогорської та пр. Аношкіна в м. Кам`янське є територія Заводського району м. Кам`янське, а тому зазначений позов пред`являється до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. Щодо договору про медичне обслуговування прокурор зазначив наступне, що вказаний договір отримано від КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» яка є стороною вказаного договору лист КНП КМР «МЛШМД» від 19.06.2023 за № 649, та яких долучений до матеріалів позовної заяви. Про наявність укладеного договору та проведену сплату у повному обсязі на його виконання також свідчить відповідь іншої сторони укладеного договору Національної служби здоров`я України лист НСЗУ за № 23254/2-16-23 від 03.07.2023, який долучений до матеріалів позовної заяви, вказані договори наявні у відкритому доступі та мають електронний цифровий підпис.
Ухвалою суду від 10.05.2024 року здійснено перехід від розгляду справи № 208/6598/23 в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2024 року по цивільній справі №208/6598/23 визначено головуючого суддю Гречану В.Г., у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку.
Ухвалою суду від 11.09.2024 року цивільну справу № 208/6598/23 прийнято до свого провадження та визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 11.03.2026 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судових засіданнях прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що не зважаючи на те, що ухвалою суду відносно відповідача по справі закрито кримінальне провадження, однак, встановлена його вина в порушенні правил дорожнього руху, яка призвела до того, що потерпілі отримали тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходили лікування в медичному закладі. Лікування потерпілих проводилося за рахунок державного бюджету. Кошти на лікування видялала Національна служба здоров`я. Також зазначив, що в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія договору № 649 від 19.06.2023 року, яка міститься в матеріалах справи та була надана прокурору з метою підготовки даного позову медичним закладом. При визначенні витарт на лікування виходили із розрахунків, наданих медичним закладом. 
В судових засіданнях представник відповідача - адвокат Редько С.М. заперечував проти задоволення позовних вимоги, оскільки вважає, що договір № 649 від 19.06.2023 року, який наявний в матеріалах справи не містить підписів сторін, що в свою чергу не підтверджує факту його укладення. Окрім того, матеріали справи містять лише загальні розрахунки відділення на лікування, однак відсутні будь-які належні докази того, які саме ліки використовувалися на лікування потерпілих, в чому полягало їх лікування, в яких палатах вони перебували та інше, що в свою чергу свідчить про недоведеність суми позовних вимоги. Просить суд у задоволенні позову відмовити.
В судових засіданнях відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що надані позивачем розрахунки на лікування ніяким чином не підтверджують факт того, що вони були витрачені на лікування саме потерпілих. Вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлену суму позовних вимог та підтверджували те, що вони витрачені саме на лікування потерпілих. 
Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задовольнити.
Представник третьої особи - Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Просив суд задовольнити позовні вимоги.
На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 29.06.2026 року судом після судових дебатів було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення на 08.07.2026 року.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч.7 ст.128 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 4 ст 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках та у порядку, визначеному законом. У даному випадку предметом захисту є майнові інтереси держави щодо повернення бюджетних коштів, витрачених на лікування потерпілого, а тому звернення прокурора до суду відповідає вимогам закону.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, відповідно до якої прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі, якщо компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист, а суд повинен перевірити наявність підстав для такого представництва.
Відповідно до частини першої статті 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Зазначена норма є спеціальною та встановлює самостійний цивільно-правовий обов`язок винної особи компенсувати фактичні витрати, понесені державою або органом місцевого самоврядування на лікування потерпілого.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1191 ЦК України визначає право держави у випадках, встановлених законом, на зворотну вимогу (регрес), а стаття 1206 ЦК України конкретизує цей обов`язок саме щодо витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року (надалі по тексту «Порядок»), згідно якого, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Отже, розмір заявлених до стягнення коштів визначається не довільно, а на підставі офіційних бухгалтерських документів лікувального закладу. 
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 450/1335/15-ц зазначив, що обов`язок особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, відшкодувати витрати на лікування потерпілого виникає безпосередньо із статті 1206 ЦК України та не залежить від заявлення потерпілим вимог про відшкодування шкоди. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17, у якій наголошено, що при визначенні розміру витрат суд застосовує Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 545, а належними доказами є довідки лікувального закладу, складені відповідно до вимог зазначеного Порядку. 
Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1343цс15 зробив правовий висновок, що обов`язок відшкодувати витрати на лікування потерпілого покладається саме на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а не на страховика чи інших осіб. 
Згідно із пунктом 2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день здійснюється з розрахунку фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
До складу фактичних витрат лікарні включаються наступні видатки: заробітна плата працівників; нарахування на оплату праці; видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування; оплата всіх послуг, в тому числі і комунальних; інші поточні витрати лікарні.
Кожен місяць фактичні витрати лікарні є різними, як і кількість ліжко-днів, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця є змінюваною величиною.
Згідно з п.4 Порядку, стягнуті у встановленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відповідно до п.3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану протиправними діями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 08.07.2022 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №208/2516/22 по кримінальному провадженню № 12022041160000127 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України подальшим провадженням закрито. Вказана ухвала набрала законної сили 18.07.2022.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд також враховує роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», згідно з якими:
- підставою для стягнення витрат є обвинувальний вирок суду або інше судове рішення, яким встановлено факт вчинення особою суспільно небезпечного діяння;
- сума витрат визначається виключно на підставі документів лікувального закладу;
- кошти підлягають зарахуванню до відповідного бюджету залежно від джерела фінансування лікування.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що звільнення особи від кримінальної відповідальності не означає відсутності самого факту вчинення нею суспільно небезпечного діяння і не усуває обов`язку відшкодувати шкоду, якщо відповідні обставини встановлені судом. 
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 прямо передбачає, що витрати на стаціонарне лікування можуть бути стягнуті не лише після обвинувального вироку, а й тоді, коли судовим рішенням встановлено факт вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке спричинило необхідність лікування. 
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає цивільну справу, лише в питанні, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Якщо ухвалою встановлено порушення відповідачем Правил дорожнього руху та причинний зв`язок між цим порушенням і тілесними ушкодженнями потерпілого, ці обставини не підлягають повторному доказуванню. 
Таким чином, у даній справі не підлягають повторному доказуванню встановлені кримінальним судом обставини порушення відповідачем Правил дорожнього руху та причинного зв`язку між цими діями і заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17, у якій зазначено, що обов`язок, передбачений статтею 1206 ЦК України, виникає за наявності встановленого факту вчинення кримінального правопорушення та документально підтверджених витрат на лікування потерпілого.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 308/1463/19, де суд наголосив, що стаття 1206 ЦК України покладає на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, самостійний цивільно-правовий обов`язок відшкодувати витрати на лікування потерпілого незалежно від вирішення питання про кримінальне покарання.
Отже, зазначене вище ухвалою суду підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке перебуває в прямому причинно наслідковому зв`язку зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та подальшим лікуванням останніх.
Так, згідно до ухвали суду, встановлено, що «…Під час руху ОСОБА_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, наближаюцись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з проспектом Аношкіна, рухаючись по другорядній дорозі, перед виконанням проїзду перехрестя не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частии по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на вказане перехрестя в сторону вулиці Миру, внаслідок чого, на перехресті проспекту Аношкіна та вулиці Магнітогорської допустив зіткнення з автомобілем «Mazda 323» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі - проспекту Аношкіна справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Chevrolet Aveo» під керуванням Дробот. 
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілим: водію ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкоджения у вигляді: сполучена травми тіла з закритим переломом правої п`яткової кістки зі змішенням, саднами та раною правого колінного суглобу (слідом загоєння котрої с виявлений в нього рубець), забій поперекового відділу хребта, які відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень; грудного відділу хребта, рана правої гомілки у ОСОБА_5 . 
У результаті отриманих тілесних ушкоджень, потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходились на стаціонарному лікуванні в КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, відділені політравми, з 13.02.2022 по 28.03.2022 (43 ліжко-днів), що підтверджується відповіддю вказаного закладу охорони здоров`я на запит прокуратури. 
Згідно із розрахунком, наданим КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», загальна сума коштів, витрачених установою охорони здоров`я на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за вказаний період склала 90 318,05 грн., джерелом походження коштів є кошти державного бюджету Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ).
Відповідачем у добровільному порядку вартість витрат на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення у сумі 90318,05 грн. 
Копіями листами від 22.06.2023 №04/56-3581ВИХ-23 та 11.07.2023 №04/56-4046вих-23 окружною прокуратурою повідомлено Національну службу здоров`я України про виявлені порушення інтересів щодо витрат державних коштів, необхідність їх відшкодування та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави.
Відповідно до інформації НСЗУ 03.07.2023 № 23254/2-16-23, встановлено, що НСЗУ із позовною заявою до суду про стягнення ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 внаслідок кримінального правопорушення не зверталась та не заперечує щодо звернення окружної прокуратури до суду в інтересах держави з метою відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінального правопорушення та готова до співпраці з вказаних питань.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.
Національна служба здоров`я України, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.
Держава гарантує повну оплату, згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України, надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»).
Пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Згідно з інформацією НСЗУ, протягом 2021-2022-років між НСЗУ та КНП КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги» були укладені такі договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, що відносяться до суті справи: 2021 рiк: № 2372-5421-Р000 від 27.04.2021. 2022 рiк: № 0160-E122-P000 вiд 06.02.2022. про медичне обслуговування за програмою медичних гарантій.
Відповідно до пункту 8 зазначеного договору надавач - КНП КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги» зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник - НСЗУ зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу. Медичні послуги та спеціальні умови їх надання визначаються у додатках до цього договору (п. 9 договору). Цей договір є договором на користь третіх осіб - пацієнтів у частині надання їм медичних послуг надавачем.
Послуги КНП КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Згідно матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні, оскільки Національна служба здоров`я України витратила бюджетні кошти при наданні медичних послуг, пов`язаних з лікуванням потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які перебували на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_1 витрачені на лікування потерпілих грошові кошти необхідно стягнути з відповідача та зарахувати до Державного бюджету України в розмірі 90318,05 грн.
На момент розгляду справи жодних коштів з відшкодування вартості лікування потерпілого від кримінального правопорушення з боку ОСОБА_1 та інших осіб на адресу КНП КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги» не надходило, що зокрема підтверджується відповіддю вказаного закладу охорони здоров`я.
З приводу доводів відповідача та його захисника щодо відсутності в матеріалах справи детального розрахунку на лікування потерпілих, із зазначенням конкретних ліків, харчування, вартості палати, суд зазначає, що згідно з пунктами 2 та 3 зазначеного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я виходячи з кількості ліжко-днів перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні та вартості одного ліжко-дня, яка розраховується на підставі фактичних витрат лікувального закладу за відповідний місяць.
Отже, законодавством не передбачено обов`язку лікувального закладу подавати до суду перелік кожного використаного медикаменту, медичного виробу, витратного матеріалу чи лікувальної процедури щодо конкретного пацієнта, в тому числі окремого розрахунку суми за його харчування.
Предметом доказування у даній категорії справ є:
- факт перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні;
- кількість ліжко-днів лікування;
- вартість одного ліжко-дня;
- загальний розрахунок фактичних витрат, виконаний відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 545.
Надані закладом охорони здоров`я довідка та розрахунок відповідають зазначеним вимогам, містять необхідні відомості про тривалість лікування та розмір фактичних витрат і є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–80 Цивільного процесуального кодексу України.
Правильність такого підходу підтверджена практикою Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що розмір витрат визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 545, а належним доказом є довідка (розрахунок) лікувального закладу, складена відповідно до вимог зазначеного Порядку.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неналежності договору про надання медичних послуг, копія якого міститься у матеріалах справи.
Сам по собі договір не є доказом розміру витрат на лікування потерпілих у розумінні статті 1206 ЦК України, оскільки підставою виникнення обов`язку відповідача є закон, а не договірні відносини між закладом охорони здоров`я та іншими суб`єктами.
Крім того, відповідно до статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази можуть подаватися до суду у належним чином засвідчених копіях. Якщо учасник справи ставить під сумнів відповідність копії оригіналу, він має право заявити клопотання про витребування оригіналу документа або про визнання такого доказу недопустимим із наведенням конкретних підстав.
Саме лише посилання відповідача на те, що копія договору не містить власноручних підписів сторін, але засвідчена в установленому порядку, без наведення доказів її невідповідності оригіналу або фальсифікації, не є підставою для визнання такого доказу недопустимим.
Більше того, навіть у разі виключення зазначеного договору з числа доказів це не впливає на вирішення спору, оскільки розмір витрат підтверджується належними первинними документами закладу охорони здоров`я, складеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 545, а обов`язок відповідача щодо їх відшкодування виникає безпосередньо із статті 1206 Цивільного кодексу України.
Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідивши, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі, понесені при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви прокурором сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн, що підтверджується платіжним документом, наявним у матеріалах справи.
За таких обставин, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь відповідної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 83, 89, 95, 133, 141, 189, 197 - 200, 263, 352, 354 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:

Цивільний позов керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з  ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі позивача – Національної служби здоров`я України, які зарахувати до Державного бюджету України на р/р UA978999980313080115000026011, отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський району 24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України кошти, витрачені на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в сумі 90318,05 грн., які зарахувати до Державного бюджету України.

Стягнути з  ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (Отримувач: Дніпропетровська обласна прокуратура ЄДРПОУ отримувача 02909938, МФО 820172, Державна казначейська служба України, м.Київ р/р UA228201720343160001000000291) сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Відомості про сторони:
Позивач: Національна служба здоров`я України, юридична адреса: м. Київ, проспект Степана Бандери, будинок 19, код ЄДРПОУ 42032422.
Відповідач:  ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», юридична адреса: Дніпропертровська область, місто Кам`янське, вул. Вячеслава Чорновола, буд. 79А.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 08.07.2026 року о 17 год. 25 хв.

Суддя  В.Г. Гречана