ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/23409/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Хомича Івана Олександровича (далі – представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,0796, 1,115, починаючи з 03.02.2026, та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 03.02.2026 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,0796, 1,115 та починаючи з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796 та 1,115) та у зв`язку з цим здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у загальному порядку, встановленому цим Законом, а не з видатків на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень та видатків на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.07.2023.
Для обчислення розміру пенсії позивача при її призначенні відповідачем був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки, в розмірі 12236,71 гривень. 
З 01.03.2024 по 01.03.2026 пенсія підлягала щорічній індексації на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України, якими передбачався перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою КМУ від 20.02.2019 №124, із застосуванням таких коефіцієнтів збільшення: з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 23.02.2024 №185 1,0796; з 01.03.2025 відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 25.02.2025 №209 1,115; з 01.03.2026 відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 25.02.2026 №236 1,121.
Проте позивачу пенсія не була належним чином проіндексована на підставі вищезазначених постанов КМУ.
У зв`язку з цим позивач через свого представника звернувся до відповідача з вимогою усунути порушення законодавства та провести належний перерахунок пенсії позивача.
За результатами розгляду звернення позивача відповідач надіслав листа від 16.07.2026 № 0400-010303-8/136947, в якому повідомив, що позивачу з 01.03.2024 був проведений перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ від 23.02.2024 № 185 та Порядку № 124 із застосуванням заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки, збільшеної на відповідні коефіцієнти, а з 01.03.2025 на підставі підпункту 6 п. 2 Постанови КМУ № 209 індексація пенсії позивача була здійснена з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,0345, а не 1,115, а з 01.03.2026 на підставі підпункту 6 п. 2 Постанови КМУ № 236 – з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,048, а не 1,121.
Позивач вважає такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 10.08.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); відповідача зобов`язано надати відзив на позовну заяву та належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.
27.08.2026 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії пенсійної справи позивача. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.
Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав, про поважність причин його неподання суд не повідомив.
Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Разом з тим, позиція відповідача щодо спірних правовідносин викладена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.07.2026 № 0400-010303-8/136947, копія якого наявна в матеріалах справи, і полягає в тому, що оскільки розмір пенсії позивача було розраховано із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020-2022 роки (12236,71 грн), проводити позивачу автоматизований перерахунок пенсії з 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки, збільшеної на коефіцієнт підвищення 1,0796 (7994,47 грн), підстав немає; з 01.03.2025 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 із застосуванням показника середньої заробітної плати, збільшеного на коефіцієнт підвищення 1,0345 (12658,88 грн); з 01.03.2026 – відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 із застосуванням показника середньої заробітної плати, збільшеного на коефіцієнт підвищення 1,048 (13266,50 грн).
Справа розглянута судом у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (особовий рахунок № 047150022939, відкритий 10.07.2023) та з 08.07.2023 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 та матеріалами пенсійної справи.
За зверненням позивача від 10.07.2023 пенсію призначено з 08.07.2023; для обчислення розміру пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки, у розмірі 12236,71 грн, що прямо підтверджено відповідачем у листі від 16.07.2026 № 0400-010303-8/136947 та розрахунком заробітку для обчислення пенсії, наявним у матеріалах пенсійної справи.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 25.02.2024 з 01.03.2024 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку», за результатами якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 19972,51 грн, коефіцієнт страхового стажу – 0,29167, розмір пенсії за віком – 5825,38 грн, розмір пенсії з надбавками – 5925,38 грн.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 25.02.2025 з 01.03.2025 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку», за результатами якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 20661,57 грн, коефіцієнт страхового стажу – 0,29167, розмір пенсії за віком – 6026,36 грн, розмір пенсії з надбавками – 6126,36 грн.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 27.02.2026 з 01.03.2026 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку», за результатами якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 21739,95 грн, коефіцієнт страхового стажу – 0,31167, розмір пенсії за віком – 6775,69 грн, розмір пенсії з надбавками – 6796,62 грн.
Із наданого відповідачем розрахунку заробітку для обчислення пенсії вбачається, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача становить 1,63871 (після оптимізації), а показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який фактично застосовувався відповідачем для обчислення пенсії позивача, склав: 12236,71 грн – з 01.03.2024; 12658,88 грн (12236,71 х 1,0345) – з 01.03.2025; 13266,50 грн (12658,88 х 1,048) – з 01.03.2026.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що:
- з 01.03.2024 перерахунок пенсії позивача у зв`язку з індексацією фактично не проводився, оскільки відповідач збільшував на коефіцієнт 1,0796 не показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення пенсії позивача (12236,71 грн), а показник, який враховувався станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), збільшений на коефіцієнти попередніх років, унаслідок чого отриманий результат (7994,47 грн) виявився меншим за показник, застосований при призначенні пенсії;
- з 01.03.2025 та з 01.03.2026 перерахунок пенсії позивача проведено із застосуванням знижених коефіцієнтів збільшення 1,0345 та 1,048, передбачених підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 та підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236, замість коефіцієнтів 1,115 та 1,121, установлених пунктами 1 цих постанов.
З квитанції від 03.08.2026 № KF43-BY17-E95E вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Таким чином, спірними у цій справі є питання: 1) правильності визначення відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який підлягає збільшенню під час проведення щорічної індексації пенсії позивача; 2) правомірності застосування відповідачем у 2025-2026 роках знижених коефіцієнтів збільшення цього показника; 3) належного порядку виплати пенсії, перерахованої на виконання рішення суду.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Преамбулою Закону № 1058-IV закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де П – розмір пенсії, у гривнях; Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск – сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць; К – страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, розмір пенсії за віком визначається для кожного пенсіонера індивідуально і залежить від набутого ним страхового стажу, отримуваної заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, та, зокрема, показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV:
для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац перший);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац другий);
у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац третій);
розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини (абзац четвертий).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі – Закон № 2017-ІІІ), у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону № 2017-ІІІ).
Частиною п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
Отже, враховуючи положення частини п`ятої статті 2 Закону № 1282-ХІІ та абзацу четвертого частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, суд констатує, що Верховна Рада України уповноважила Кабінет Міністрів України визначати порядок здійснення індексації пенсій та розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, але з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
При цьому під «порядком» розуміється право Кабінету Міністрів України на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Натомість Кабінет Міністрів України не уповноважений визначати інший, ніж встановлений законом, об`єкт індексації, а так само встановлювати коло осіб, на яких поширюється або не поширюється передбачений законом механізм індексації.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії Кабінет Міністрів України 20.02.2019 видав постанову № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою, серед іншого, затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок № 124).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 124 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 2 Порядку № 124 передбачено, що перерахунку підлягають, зокрема, пенсії, обчислені відповідно до Закону № 1058-IV.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 124 перерахунку підлягають пенсії, призначені за зверненнями, які надійшли по 31 грудня включно року, що передує року, в якому проводиться перерахунок.
Абзацами першим-п`ятим пункту 4 Порядку № 124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою: К = ((ЗСЦ + ЗСЗ) х 50 % / 100 %) + 1, де ЗСЦ – показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках); ЗСЗ – показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках).
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня (абзаци восьмий, дев`ятий пункту 4 Порядку № 124).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац другий пункту 5 Порядку № 124).
Пунктом 7 Порядку № 124 передбачено, що збільшений відповідно до цього Порядку показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, застосовується під час проведення наступних перерахунків пенсій, переведення з одного виду пенсії на інший.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі – Постанова № 185) установив, що з 01.03.2024 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 (пункт 1).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова № 209) установлено, що з 01.03.2025 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 (пункт 1).
Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 209 установлено, що з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2024 р. включно, які не підвищені згідно з пунктом 1 цієї постанови, перераховуються шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який використовувався для призначення/перерахунку їх пенсії, на коефіцієнт збільшення: для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника, який враховувався для призначення пенсії у 2021 році, – 1,0575; у 2022 році – 1,046; у 2023 році – 1,0345; у 2024 році – 1,023.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» (далі – Постанова № 236) установлено, що з 01.03.2026 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,121 (пункт 1). Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 236 для пенсій, призначених до 31 грудня 2025 р. включно та не підвищених згідно з пунктом 1 цієї постанови, установлено додаткові коефіцієнти збільшення залежно від року призначення пенсії: 2021-2022 роки – 1,061; 2023 рік – 1,048; 2024 рік – 1,036; 2025 рік – 1,024.
Щодо показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який підлягає збільшенню під час індексації пенсії позивача.
Аналіз наведених норм свідчить, що положення Порядку № 124 не узгоджені з приписами частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року (за приписами Порядку).
Відповідно до статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Принцип законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування полягає у забезпеченні чітких, рівних та прозорих правил для всіх суб`єктів, що беруть участь у цій системі. Умови, права та обов`язки щодо пенсійного страхування встановлюються виключно законами України, що забезпечує правову визначеність і недопущення свавільного регулювання.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) спрямований на забезпечення соціальної справедливості та мотивації до участі в системі страхування, оскільки розмір пенсії прямо залежить від тривалості страхового стажу та заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. Він забезпечує зв`язок між внесками, зробленими до Пенсійного фонду України, і рівнем соціального забезпечення у пенсійному віці.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом № 1058-IV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим.
Установлення Кабінетом Міністрів України базової розрахункової величини – показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), до якої застосовуються коефіцієнти збільшення, нівелює основне призначення індексації грошових доходів населення – підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін – та суперечить акту вищої юридичної сили, абзацом першим частини другої статті 42 якого чітко визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституції України чи закону України кореспондує з принципом верховенства права.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, абзац перший у сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
Вказану правову позицію у спірних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2025 року у справі № 620/7211/24, від 28 січня 2025 року у справі № 400/4663/24, від 13 лютого 2025 року у справах №№ 200/2123/24, 280/3296/24, від 24 березня 2025 року у справах №№ 380/11333/24, 160/21728/24, від 25 березня 2025 року у справі № 160/16082/24.
У постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не знайшов підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23 та інших постановах, де він застосований.
Застосовуючи наведені вище норми права до встановлених у справі обставин, суд зазначає, що показником середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії позивача, є показник за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн. Саме цей показник підлягав збільшенню на коефіцієнти, установлені пунктом 1 Постанови № 185, пунктом 1 Постанови № 209 та пунктом 1 Постанови № 236.
Натомість відповідач з 01.03.2024 застосував коефіцієнт збільшення 1,0796 до показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), збільшеного на коефіцієнти попередніх років, у зв`язку з чим індексація пенсії позивача у 2024 році фактично не була проведена, що є протиправним.
Щодо застосування знижених коефіцієнтів збільшення у 2025-2026 роках.
Підпункт 6 пункту 2 Постанови № 209 та підпункт 6 пункту 2 Постанови № 236 поширюються виключно на пенсії, які «не підвищені згідно з пунктом 1» відповідної постанови.
Як установлено судом вище, пенсія позивача не була підвищена згідно з пунктом 1 Постанови № 209 та пунктом 1 Постанови № 236 не в силу об`єктивних обставин, а внаслідок протиправного застосування відповідачем пункту 5 Порядку № 124 у частині, що суперечить частині другій статті 42 Закону № 1058-IV. За умови правильного застосування норми закону вищої юридичної сили пенсія позивача підлягала підвищенню саме згідно з пунктами 1 названих постанов, а відтак підстави для застосування до неї знижених коефіцієнтів, передбачених підпунктами 6 пунктів 2 цих постанов, відсутні.
Крім того, суд зазначає, що Закон № 1058-IV не містить положень, які б дозволяли Кабінету Міністрів України встановлювати різні (диференційовані) коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні залежно від року призначення пенсії. Частина друга статті 42 Закону № 1058-IV передбачає єдиний механізм індексації для всіх раніше призначених пенсій, а делеговані Кабінету Міністрів України повноваження обмежені визначенням порядку індексації та розміру коефіцієнта збільшення з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Установлення для окремої категорії пенсіонерів, визначеної за критерієм року призначення пенсії, коефіцієнтів збільшення, менших за встановлений пунктом 1 відповідної постанови, не узгоджується також із принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 7 Закону № 1058-IV) та статтею 22 Конституції України в частині недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав.
За таких обставин підпункт 6 пункту 2 Постанови № 209 та підпункт 6 пункту 2 Постанови № 236 у частині встановлення знижених коефіцієнтів збільшення не підлягають застосуванню судом на підставі частини третьої статті 7 КАС України як такі, що суперечать частині другій статті 42 Закону № 1058-IV.
Отже, під час перерахунку пенсії позивача у зв`язку з індексацією підлягали застосуванню коефіцієнти збільшення, установлені пунктом 1 Постанови № 185 (1,0796), пунктом 1 Постанови № 209 (1,115) та пунктом 1 Постанови № 236 (1,121), які застосовуються послідовно (кумулятивно) з урахуванням абзацу другого пункту 5 Порядку № 124 до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн.
Таким чином, дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн на коефіцієнти 1,0796, 1,115 та 1,121 є протиправними, а порушене право позивача підлягає відновленню.
Щодо строку звернення до суду.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порушення права позивача на індексацію пенсії має триваючий характер, оскільки пенсія є щомісячною періодичною виплатою.
Позовна заява подана до суду 03.08.2026, а тому судовому захисту підлягає право позивача на отримання перерахованої пенсії за період, що починається з 03.02.2026, а щодо коефіцієнта збільшення 1,121 – з 01.03.2026.
Водночас, оскільки згідно з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, всі коефіцієнти збільшення застосовуються послідовно та кумулятивно, у зв`язку з чим резолютивна частина рішення має містити всі коефіцієнти, оскільки без їх зазначення виконання рішення суду буде неможливим.
Щодо порядку виплати перерахованої пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (далі – Постанова № 821) запроваджено окремий механізм виплати пенсій, призначених або перерахованих на виконання судових рішень, за яким така пенсія виплачується не в загальному порядку, встановленому Законом № 1058-IV, а в межах окремо виокремлених бюджетних асигнувань, у порядку черговості, пропорційно наявному фінансуванню та з перенесенням невиплачених сум на наступні бюджетні періоди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2026 № 127 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2026 рік» у структурі видатків на виплату пенсій у солідарній системі окремо виокремлено видатки на погашення заборгованості з виплати пенсій на виконання ретроспективних судових рішень та видатки на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду.
Суд зазначає, що Закон № 1058-IV встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат у солідарній системі (частина перша статті 9), серед яких відсутній такий вид виплати, як «пенсія, перерахована на виконання рішення суду». Перерахована на виконання судового рішення пенсія є тією самою пенсією відповідного виду, право на належний розмір якої підтверджено судом, а тому після проведення перерахунку вона повинна виплачуватися з тих самих видатків бюджету Пенсійного фонду України, з яких фінансується відповідний вид пенсії для інших одержувачів.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Жодних винятків для пенсій, призначених чи перерахованих на виконання судових рішень, цей Закон не містить.
Виокремлення в бюджеті Пенсійного фонду України окремих статей видатків має виключно бюджетно-обліковий характер і саме по собі не може змінювати зміст та обсяг суб`єктивного права особи на пенсію, оскільки бюджет є інструментом планування та розподілу коштів, а не джерелом встановлення нових умов, строків чи обмежень реалізації права на пенсію.
Отже, підзаконний нормативно-правовий акт не може змінити встановлений законом порядок виплати пенсії та підмінити його режимом часткової, відстроченої або залежної від наявності окремих асигнувань виплати. Відповідні положення суперечать статті 19 Конституції України, статтям 5, 9, 47 Закону № 1058-IV, а тому в силу частини третьої статті 7 КАС України судом не застосовуються.
Суд враховує, що згідно з доводами позивача рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі № 320/51895/25 Постанову № 821 визнано протиправною та нечинною. Втім, ця обставина не позбавляє позивача права на судовий захист у цій частині, оскільки виокремлення відповідних видатків та їх ліміти закріплені безпосередньо у бюджеті Пенсійного фонду України на 2026 рік, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не наділений дискреційними повноваженнями самостійно не застосовувати чинні акти Кабінету Міністрів України.
З огляду на це доводи про передчасність відповідної позовної вимоги суд відхиляє, оскільки спір у цій частині стосується не гіпотетичної майбутньої поведінки відповідача, а вже наявного правового режиму виплати пенсії, у якому підлягатиме виконанню ухвалене у цій справі рішення.
Щодо ефективного способу захисту порушеного права.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 наголосив, що правосуддя є таким лише за умови, якщо воно забезпечує ефективне поновлення в правах.
Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Водночас суд зазначає, що позовні вимоги про здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у загальному порядку, встановленому цим Законом, а не з видатків на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень та видатків на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду, стосується порядку виконання рішення, є передчасним і таким, що не належить до задоволення.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги відповідають об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатніми, необхідними та ефективними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 1064,96 грн судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за можливе стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1064,96 грн в повному обсязі на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 7, 9, 72-77, 90, 94, 122, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код за ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,0796, 1,115, починаючи з 03.02.2026, та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026, для забезпечення індексації пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 03.02.2026 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн, на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,0796, 1,115 та починаючи з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796 та 1,115), з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код за ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири грн 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун