ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.07.2026 | Справа № 910/7016/26

За позовом Фізичної особи-підприємця Шейка Олександра Миколайовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ"
про стягнення 35 729,00 грн
Суддя О.В. Гумега 
секретар судового засідання
Ю.В. Завадська
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Шейко Олександр Миколайович (далі - позивач, ФОП Шейко О.М.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ" (далі - відповідач, ТОВ "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ") про стягнення 35 729,00 грн, з яких: 7 148,90 грн 3% річних за період з 20.04.2024 по 22.05.2026, 28 580,10 грн інфляційних втрат за період з травня 2024 року по квітень 2026 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026, стягнуто з ТОВ "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ" на користь ФОП Шейко О.М. суму основного боргу у розмірі 114 144,68 грн, 3% річних у розмірі 9 987,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 39 665,28 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Проте, станом на 22.05.2026 основний борг у розмірі 114 144,68 грн фактично відповідачем не сплачений, прострочення триває. Відтак позивач вважає, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання після періоду, за який були стягнуті 3% річних та інфляційні втрати (у справі № 910/4392/24), є підставою для нарахування сум 3% річних за період з 20.04.2024 по 22.05.2026, інфляційні втрати - за період травень 2024 року - квітень 2026 року включно.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2026 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
17.06.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7016/26, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/7016/26.
23.06.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження судом досліджено заяви по суті справи та з процесуальних питань, подані позивачем і додані до них докази.
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
04.03.2020 між Фізичною особою-підприємцем Шейком Олександром Миколайовичем (далі -виконавець, аудитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "КОНСАЛТИНГ-АУДИТ" (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ") (далі - замовник, аудиторська фірма) було укладено Договір №101421 (далі - Договір), предметом якого є надання аудитором за дорученням (завданням) аудиторської фірми аудиторських послуг: аудиту, огляду фінансової звітності, консолідованої фінансової звітності, виконання завдань з іншого, надання впевненості та інших професійних послуг, що надаються відповідно до міжнародних стандартів аудиту, за які буде здійснена оплата. 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ" на користь Фізичної особи-підприємця Шейка Олександра Миколайовича суму основного боргу у розмірі 114 144,68 грн, 3% річних у розмірі 9 987,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 39 665,28 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24 залишено без змін.
01.06.2026 на виконання рішенням Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі № 910/4392/24 видано наказ.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до норм статей 598 - 609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. 
Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, судове рішення у справі № 910/4392/24 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт заборгованості відповідача у розмірі 114 114,68 грн підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24 залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026, яке набрало законної сили 21.05.2026.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 114 114,68 грн, що є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання ним вказаного грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи інфляційних нарахувань та 3% річних у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, у якій, зокрема, визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Отже, встановлення судом факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання є достатньою правовою підставою для нарахування та стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.
З мотивувальної частини рішення від 22.01.2026 у справі № 910/4392/24 судом встановлено, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 9987,66 грн 3% річних та 39665,28 грн інфляційних втрат за період з 19.04.2021 по 01.04.2024.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач здійснює нарахування 3 % річних у період з 20.04.2024 по 22.05.2026 на суму заборгованості 114 114,68 грн, а нарахування інфляційних втрат у період з 01.05.2024 по 30.04.2026.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 148,90 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 28 580,10 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, понесених позивачем, який складається з суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3 огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2 662,40 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 81, 86, 165, 123, 124, 129, 165, 236-238, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна аудиторська компанія "ДЕ ВІЗУ" (Україна, 01001, місто Київ, вул.Малопідвальна, будинок 10, офіс 11; ідентифікаційний код: 31441657) на користь Фізичної особи-підприємця Шейка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 7 148,90 грн (сім тисяч сто сорок вісім гривень 90 коп.) 3 % річних, 28 580,10 грн (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 10 коп.) інфляційних втрат та 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 30.07.2026.

Суддя  Оксана ГУМЕГА