Справа № 209/1030/26
Провадження № 2/209/1564/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського
у складі: головуючого судді Корнєєвої І.В.
за участі секретаря Пиндик Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міськшляхтепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:
Позивач Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Міськшляхтепло" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед КП КМР «Тепломережі» за послуги централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира в централізованому порядку забезпечується відповідно норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності та вона зареєстрована у вказаній квартирі. Відповідач оплату послуг, наданих КП КМР «Тепломережі» не здійснювала у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 лютого 2003 року по 01.09.2020 року в розмірі 47 461,20 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, за період з жовтня 2020 року по 16 лютого 2026 року – 45 992,97 грн. заборгованість за послуги з постачання теплової енергії. КП КМР «Тепломережі», згідно рішення Кам`янської міської ради №2008-44/VIІ від 09 липня 2020 року, положеннями ст.ст.512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір №15 від 02 листопада 2020 року про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Тепломережі» передало КП КМР « Кам`янська теплопостачальна компанія » право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж. На виконання рішення Кам`янської міської ради №4709-86/VІІІ від 27 лютого 2026 року, між КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» та КП КМР «Міськшляхтепло» було укладено договір №32-02/2026 від 02 березня 2026 року про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Центральні тепломережі» передало КП КМР «Міськшляхтепло» право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньобудинкових мереж. Отже, КП КМР «Міськшляхтепло» набуло право вимагати від боржників належного виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих КП КМР «Тепломережі» послуг з централізованого опалення. Вказана заборгованість відповідачами не сплачена, тому позивачем також нараховано суму індексу інфляції в розмірі 50723,39 грн. та 3% річних в розмірі 14037,48 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь КП КМР "Міськшляхтепло" заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 93 454,17 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Гладнєв В.В. в судове засідання не з`явився, через систему "Електронний суд" надав заяву про розгляд справи без участі представника КП КМР "Міськшляхтепло", позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача – адвоката Плетенко К.Ю. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, надали відзив на позовну заяву, зазначивши , що позовні вимоги визнають частково в межах строку позовної давності за період з жовтня 2020 року по 16.02.2026 року у сумі 45 992,97, в задоволенні інших позовних вимог просять відмовити. 
Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що КП КМР «Тепломережі», згідно рішення Кам`янської міської ради №2008-44/VIІ від 09 липня 2020 року, положеннями ст.ст.512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір №15 від 02 листопада 2020 року про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Тепломережі» передало КП КМР « Кам`янська теплопостачальна компанія » право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж (а.с. 18).
На виконання рішення Кам`янської міської ради №4709-86/VІІІ від 27 лютого 2026 року, між КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» та КП КМР «Міськшляхтепло» було укладено договір №32-02/2026 від 02 березня 2026 року про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Центральні тепломережі» передало КП КМР «Міськшляхтепло» право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньобудинкових мереж (а.с.59,60-61).
Отже, КП КМР «Міськшляхтепло» набуло право вимагати від боржників належного виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих КП КМР «Тепломережі» послуг з централізованого опалення.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , що не спростовується відповідачем.
Згідно позовної заяви вищевказана квартира в централізованому порядку забезпечується централізованим опаленням відповідно норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
В період з 01 лютого 2003 року по 16 лютого 2026 року відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , частково сплачував заборгованість за опалення, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 93 454,17 грн., що підтверджується довідкою за послуги з централізованого опалення ( а.с.21-22,20)
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України №630 від 21 липня 2005 року.
Згідно ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст.67,68 Житлового кодексу України, ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Також, обов`язки споживача визначені п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями», затвердженими Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року №572 (зі змінами), відповідно до яких власник та наймач квартири (орендар) зобов`язаний зокрема: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктами 3, 9-23, 29, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 (що діяла в період, за який стягується заборгованість) передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами, що підтверджується довідкою про затвердження тарифів на послуги з централізованого опалення.
Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст.ст.610, 614 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його неналежне виконання, обумовлене наявністю провини боржника.
Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВСУ від 30 жовтня 2013р. по справі №6-59цс13, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові №904/7183/17 від 04 липня 2021 року, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.
В порушення вищезазначених правил, відповідачем оплата за надані послуги не проводилась, в зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість в розмірі 93 454,17 грн.
Відносно доводів представника відповідача про застосування позовної давності , суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4статті 267 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Тепломережі».
Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).
Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон №2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.
Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.
Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.
Так, у розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України внесені доповнення пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, який триває по сьогоднішній день.
В той же час, за змістом ч.1 ст.261 ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Суд зазначає, що відповідачем не надано квитанцій, в яких зазначено про сплату останнім саме періодичних платежів за отримані комунальні послуги.
Суд зазначає , що в розрахунку позивача зазначено конкретний розмір щомісячних нарахувань за конкретний місяць та рік .
В той же час відповідач усвідомлено здійснював платежі періодично, не щомісячно та не в повному обсязі щомісячних нарахувань, що не може свідчити , що відповідач учинив дії, що свідчать про визнання ним лише періодичного платежу чи лише певної частини боргу , а не загальної суми боргу.
Відповідачем не надано та судом не добуто доказів , що проведена відповідачем оплата на погашення боргу : за період з 01.02.2003 року по 01.09.2020 року в загальній сумі 4 461,34 грн. та за період з жовтня 2020 року по 16.02.2026 року в загальній сумі 6 330,00 грн. була проведена за конкретний період періодичних платежів ,а не на погашення загальної суми боргу . 
На підставі вищенаведеного , суд приходить до висновку про наявність у позивача підстав для звернення до суду із даними вимогами за період, що перевищує загальний трирічний строк позовної давності.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги КП КМР "Міськшляхтепло" до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3 328,00 гривень.
Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міськшляхтепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міськшляхтепло» ( код ЄДРПОУ 41005691, місцезнаходження: 51922, м.Кам`янське , вул.Архітектурна ,1/108, р/р НОМЕР_2 в АТ «А-БАНК», МФО 307770) заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 93 454 (дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 17 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міськшляхтепло» ( код ЄДРПОУ 41005691, місцезнаходження: 51922, м.Кам`янське , вул.Архітектурна ,1/108, р/р НОМЕР_2 в АТ «А-БАНК», МФО 307770) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім ) грн.00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення буде виготовлений 19 серпня 2026 року. 

Суддя     І.В. Корнєєва