Справа № 127/36902/25
Провадження № 22-ц/801/1403/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	Справа № 127/36902/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу № 127/36902/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Гуревича Радіона Геннадійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Шаміною Ю. А.,

встановив:

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року в розмірі 15000,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №19.04.2025- 100000894 шляхом підписання цифровим електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 15000,00 грн зі строком користування на 183 календарних дні з дати його надання. Процентна ставка фіксована незмінна в розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та становить 3000,00 грн. Неустойка становить 150,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом перерахування коштів відповідачу. Натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість в розмірі 52950,00 грн, з яких: 15000,00 грн - тіло кредиту, 27450,00 грн - проценти, 3000,00 грн - комісія (пов`язана з наданням кредиту), 7500,00 грн - неустойка. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року в розмірі 52950,00 грн, а також 2422,40 грн судового збору.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року в сумі 45450,00 грн (сорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень), з яких: 15000,00 грн - основний борг, 27450,00 грн – проценти, 3000,00 грн - комісія за надання кредиту; а також 2078,94 грн (дві тисячі сімдесят вісім гривень дев`яносто чотири копійки) судового збору. 
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Гуревич Р.Г. просить рішення суду скасувати в частині стягнення процентів у розмірі 27450 грн., ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення відсотків відмовити.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на відповідача, як на військовослужбовця, поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: відповідно до яких із початку та до завершення особливого періоду проценти за користування кредитом не нараховуються. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно звузив сферу дії зазначеної норми, пов`язавши її застосування виключно з періодом безпосередньої участі у бойових діях, хоча законодавство пов`язує пільгу з фактом проходження служби в особливий період.
Позивач ТОВ «Споживчий центр» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний перегляд справи здійснюється в межах вимог апеляційної скарги – а саме, в частині правомірності стягнення заборгованості по відсотках У решті – щодо задоволених позовних вимог по тілу кредиту та правильно встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду, оскільки учасниками справи в цій частині не оскаржено.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав. 
Судом встановлено, що між 19 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №19.04.2025-100000894 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
З договору слідує, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо комісія встановлена договором). Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається позичальнику на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту та сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту кредитна лінія; вид фінансової послуги надання коштів та банківських металів у кредит; строк, на який надається кредит та дата повернення (виплати) кредиту, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п. 3.1-3.3 пропозиції).
Відповідно до п. 4.1, 4.3-4.4, 6.1 пропозиції, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-18ХХ-ХХХХ-6012. Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Комісія (у випадку її встановлення договором) нараховуються у порядку, встановленому договором.
Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечить чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів у термін та на строк, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, негайно з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій (п. 6.1 пропозиції).
Відповідно до умов заявки, сума кредиту становить 15000,00 грн, строк - 183 днів з дати його надання, тобто з 19 квітня 2025 року по 18 жовтня 2025 року. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 20% від суми кредиту та становить 3000,00 грн.
Денна процентна ставка становить 0,88%.
Договір передбачає графік платежів.
Неустойка 150,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365,0% річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 4495,06%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 39257,93 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 24257,93 грн.
Пропозиція, заявка, відповідь позичальника підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля Е275, який останній отримав в смс-повідомленні надісланого товариством на номер телефону відповідача, який вказаний останнім при його ідентифікації на сайті.
Матеріали справи також містять інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 , яке містить контактний телефон позичальника, інформацію про місце роботи позичальника та повідомлення про кримінальну відповідальність.
Сукупність вказаних доказів підтверджує, що між позивачем та відповідачем 19 квітня 2025 року був укладений кредитний договір (кредитної лінії) (оферти) №19.04.2025-100000894 та сторони погодили всі істотні умови договору.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором №19.04.2025-100000894 від 19 квітня 2025 року виконало в повному обсязі шляхом перерахунку коштів на банківську картку ОСОБА_1 , яка зазначена останнім у заявці, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
Суд звертає увагу, що між позивачем та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» укладено договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року з метою отримання послуг з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків.
Позичальник свої зобов`язання належними чином не виконує.
Згідно з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року відносно позичальника ОСОБА_1 слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 52950,00 грн, з яких: 15000,00 грн - основний борг; 27450,00 грн проценти по кредиту нараховані за період з 19.04.2025 по 18.10.2025; 3000,00 грн – комісія за надання; 7500,00 грн – неустойка. 
Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 45450,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість у виді неустойки в сумі 7500,00 грн за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року нарахована в період дії в Україні воєнного стану, тому в силу вищевказаних положень чинного законодавства позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та відповідно позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7500,00 грн неустойки за цим кредитним договором задоволенню не підлягає. В решті сума заборгованості за цим кредитним договором встановлена на підставі наданих суду доказів. При цьому, суд звернув увагу, що відповідач доказів щодо спростування розміру суми заборгованості не надав, а тому суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 45450,00 грн, з яких: 15000,00 грн - основний борг; 27450,00 грн - проценти; 3000,00 грн - комісія за надання кредиту, яка і підлягає стягненню з відповідача.. 
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, соціальний захист військовослужбовців врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ).
Із положень статті 3 Закону № 2011-ХІІ слідує, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Згідно з частиною 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією рф проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:
1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом;
2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.
Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 зазначив, що відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги додано копію військового квитка серія НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 квітня 2025 року, довідку військової частини НОМЕР_2 від 11 березня 2026 року № 1001 про перебування матроса ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , посвідчення НОМЕР_3 , видане 15 серпня 2025 року, якими доведено право ОСОБА_1 на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» за обставин цієї справи, оскільки він проходить військову службу за мобілізацією.
Умови про сплату комісії за видачу кредиту є нікчемними. Комісія за видачу кредиту не відповідає ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і не може бути стягнута за обставин цієї справи.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже – на звільнення від нарахування відсотків за користування кредитом на період проходження військової служби, суд першої інстанції, попри наявні заперечення сторони, безпідставно стягнув усю суму заборгованості, включаючи й ту частину, яка не підлягала стягненню. 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Відповідач не надав до суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку щодо неповернутого тіла кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 15 000,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом (тілом).
Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин, з огляду на часткове задоволення позовних вимог та задоволення апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховує, що апеляційну скаргу задоволено частково, а з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 000,00 грн, що становить 32,8 % від загальної суми заявлених позовних вимог. У зв`язку з цим витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 794,54 грн. підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням того, що апеляційну скаргу задоволено, рішення суду скасовано, а до стягнення підлягає 15 000,00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, з позивача ТОВ «Споживчий центр» на користь держави слід стягнути 2291,47 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином до стягнення із позивача на користь держави підлягає сума 1496,93 грн. (2291,47 грн. – 794,54 грн.).
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд
Постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Гуревича Радіона Геннадійовича задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №19.04.2025- 100000894 від 19 квітня 2025 року, в розмірі 15 000,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000,00 грн.
В решті позовних вимог у задоволенні відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь держави витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1496,93 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник