Справа № 727/13573/25 
Провадження № 2/727/776/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, - 

встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванюк О.О. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди посилаючись на те, що 07 липня 2025 року в м. Чернівці по вул. Соборній, 10 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mazda CX-5, яким керувала відповідач, та належного позивачу автомобіля LAND ROVER. Зазначила, що ДТП сталася з вини відповідача, яка, здійснюючи рух заднім ходом при виїзді з двору, не переконалася у безпечності маневру та допустила наїзд на припаркований автомобіль позивача.
Вказувала, що після пригоди відповідач визнала свою вину, повідомила про наявність чинного договору страхування, пообіцяла повідомити страхову компанію, скласти європротокол та добровільно відшкодувати завдані збитки. Однак після визначення вартості пошкоджень на СТО відповідач перестала виходити на зв`язок, не повідомила страхову компанію, не склала європротокол та фактично ухилилася від виконання досягнутих домовленостей, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до поліції.
Зазначала, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди щодо відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, а постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Позивач наголошувала, що під час розгляду адміністративної справи відповідач також визнала свою вину.
Позивач не заперечувала, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування, яке повністю покрило вартість відновлювального ремонту її автомобіля. Разом із тим зазначала, що страхове відшкодування не охопило інших витрат, яких вона зазнала через неможливість користуватися власним транспортним засобом у період його ремонту.
Посилалася на те, що автомобіль перебував у ремонті протягом 11 календарних днів – з 08 вересня 2025 року по 19 вересня 2025 року, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості користуватися єдиним транспортним засобом, який використовувала як для особистих потреб, так і для виконання професійних обов`язків, зокрема для супроводу дитини до навчального закладу, пересування містом та участі у робочих зустрічах. У зв`язку з цим позивач була вимушена орендувати інший автомобіль, уклавши три договори прокату транспортного засобу, та сплатила за користування ним 23535,00 грн, що, на її думку, підтверджується наданими договорами, рахунками-фактурами та платіжними документами.
А тому, вважаючи, що витрати на оренду транспортного засобу перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та є наслідком неправомірних дій відповідача, позивач просила стягнути з останньої 23535,00 грн. матеріальної шкоди, а також понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 
Рух справи в суді.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 
Відповідно до ст. 274 ч.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2026 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 червня 2026 року, відмовлено представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в поновленні строку на подання клопотання про долучення доказів у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.
Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.
Відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Воробець А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що після ДТП вона повідомила позивача про намір добровільно відшкодувати завдані збитки, однак остання повідомила про розмір шкоди у сумі 1100 доларів США, що, на думку відповідача, є в рази більшим, ніж реально завдана шкода. У зв`язку з цим відповідач повідомила, що така сума є надмірною, реальні збитки є значно меншими, а питання потребує обговорення з чоловіком. Після цього позивач звернулася до поліції, у зв`язку з чим стосовно відповідача було складено протокол за ст. 124 КУпАП. Наголошує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вона визнала свою вину, що підтверджується постановою суду, а тому не ухилялася ані від адміністративної відповідальності, ані від відшкодування шкоди.
Вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а страхова компанія здійснила страхову виплату у повному обсязі, яка повністю покрила вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки. Заперечуючи щодо стягнення витрат на оренду транспортного засобу, відповідач зазначає, що позивач не довела реальної необхідності та потреби в оренді автомобіля. На її думку, твердження про використання автомобіля для виконання робочих завдань, ділових зустрічей та супроводу дитини до навчального закладу є голослівними і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач не конкретизувала, які саме робочі завдання виконувала, які ділові зустрічі проводила, де вони відбувалися та чи існувала об`єктивна необхідність використання автомобіля. Крім того, відповідач звертає увагу, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємницька діяльність позивача припинена ще у 2018 році, а тому, на її думку, це виключає потребу у так званих «ділових зустрічах» та виконанні «робочих завдань», або ж свідчить про здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації. Також зазначає, що позивач не надала жодних доказів щодо віку дитини, відстані до навчального закладу та неможливості самостійного пересування дитини. Водночас, стверджує, що позивач приховала факт перебування у шлюбі та наявності у чоловіка іншого транспортного засобу, яким, на думку відповідача, він міг здійснювати супровід дитини до навчального закладу. Окремо наголошує, що ДТП сталася 07 липня 2025 року, тоді як ремонт автомобіля, за твердженням позивача, проводився лише з 08 по 19 вересня 2025 року, тобто майже через два місяці після пригоди. На думку відповідача, це свідчить про те, що позивач протягом цього часу могла користуватися автомобілем та не потребувала оренди іншого транспортного засобу. Крім того, відповідач вважає, що через значний проміжок часу неможливо достеменно встановити, чи всі ремонтні роботи були пов`язані саме з наслідками цієї ДТП, не виключаючи можливості отримання автомобілем інших пошкоджень або відсутності необхідності у довготривалому ремонті. Відповідач також зазначає, що наданий позивачкою акт приймання-передачі наданих послуг підтверджує завершення ремонтних робіт 18 вересня 2025 року, тоді як у позовній заяві зазначено дату завершення ремонту 19 вересня 2025 року. На її думку, позивачка ввела суд в оману щодо строків ремонту, а доказів початку ремонтних робіт саме 08 вересня 2025 року взагалі не надано. Також вважає безпідставним стягнення витрат за договором прокату автомобіля від 18 вересня 2025 року строком на одну добу, оскільки, як стверджує відповідач, відповідно до акта виконаних робіт ремонт автомобіля вже був завершений.
Крім цього, відповідач ставить під сумнів реальність укладених договорів прокату транспортного засобу та фактичну передачу автомобіля позивачу, вважаючи, що самі договори не підтверджують факту користування транспортним засобом. У зв`язку з цим висловлює сумнів щодо дійсності зазначених договорів та не виключає, що вони могли бути укладені виключно з метою стягнення коштів із відповідача.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що поданий позивачем попередній розрахунок судових витрат не містить конкретизації наданих адвокатом послуг, а належних доказів фактичної оплати гонорару матеріали справи не містять. На її думку, копія прибуткового касового ордера, підписана адвокатом та засвідчена його особистою печаткою, не є належним доказом понесення таких витрат.
Крім того, на підставі статті 93 ЦПК України відповідач просила поставити позивачу письмові запитання щодо обставин, які, на її думку, мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно її сімейного стану, наявності автомобіля у чоловіка, віку дитини, відстані до навчального закладу та місця роботи, а також характеру професійної діяльності і необхідності використання транспортного засобу для виконання трудових обов`язків. З огляду на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач надала письмові пояснення, у яких зазначила, що проживає разом із сім`єю у належному їй на праві власності житловому будинку. На її утриманні та вихованні перебувають двоє неповнолітніх дітей, яких вона щоденно супроводжує до навчальних закладів та закладів позашкільної освіти. Водночас, чоловік позивачки є учасником бойових дій, отримав поранення під час проходження військової служби, у зв`язку з чим потребує систематичного лікування та реабілітації, що обмежує його можливість здійснювати супровід дітей. Позивачка також зазначила, що є засновником, кінцевим бенефіціарним власником та директором ТОВ «Туристична компанія «ТамДеЛіто», а виконання її професійних обов`язків пов`язане з необхідністю постійного використання транспортного засобу для поїздок до офісу, проведення зустрічей із клієнтами та контрагентами, відвідування банків, нотаріусів, державних органів та інших установ. Позивач пояснила, що після дорожньо-транспортної пригоди не мала можливості одразу розпочати ремонт автомобіля, оскільки до завершення процедури страхового врегулювання, проведення огляду, оцінки пошкоджень, погодження вартості ремонту та отримання страхового відшкодування автомобіль не міг бути переданий на ремонт. За її твердженням, зазначена процедура тривала близько двох місяців, упродовж яких вона продовжувала користуватися пошкодженим автомобілем, чим, на її думку, зменшила період оренди підмінного транспортного засобу та відповідно розмір заявлених до відшкодування витрат. Після завершення страхового врегулювання автомобіль був переданий на СТО для проведення відновлювального ремонту, а орендований транспортний засіб використовувався лише протягом періоду фактичної неможливості користування власним автомобілем. Позивач вказала, що укладені договори прокату, акти приймання-передачі транспортних засобів та платіжні документи підтверджують реальність наданих послуг та понесених нею витрат. На думку позивача, автомобіль був об`єктивно необхідний їй для забезпечення потреб сім`ї та здійснення професійної діяльності, а тому витрати на оренду транспортного засобу є обґрунтованими, належно підтвердженими доказами, тоді як доводи відповідачки щодо необґрунтованості строку ремонту та відсутності необхідності в оренді автомобіля є безпідставними та не підтверджені належними доказами.
У відповіді на відзив позивач, в інтересах якої діє адвокат Іванюк О.О. заперечила доводи відповідача та зазначила, що необхідність користування автомобілем була обумовлена як здійсненням нею професійної діяльності на посаді директора та засновника ТОВ «Туристична компанія «ТамДеЛіто», так і потребою у щоденному супроводі двох неповнолітніх дітей до навчальнихзакладів та позашкільних занять. Вказувала, що з огляду на стан здоров`я її чоловіка, який є учасником бойових дій та потребує тривалого лікування і реабілітації, саме вона забезпечувала перевезення дітей. Позивачка також зазначила, що початок ремонту пошкодженого автомобіля був можливий лише після завершення процедури страхового врегулювання та отримання страхового відшкодування, у зв`язку з чим строк оренди підмінного транспортного засобу відповідав виключно періоду фактичного проведення відновлювального ремонту. Крім того, позивачка вказувала, що договори прокату транспортного засобу укладені відповідно до вимог законодавства, підтверджуються актами приймання-передачі та платіжними документами, а тому доводи відповідачки щодо їх недійсності чи фіктивності є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що ані у позовній заяві, ані у відповіді на відзив немає жодного доказу того, що ремонтні роботи в дійсності розпочались 08 вересня 2025 року. Крім того, вказав, що позивачем не спростовано факту того, що її чоловік не може здійснювати супроводу дітей до школи та до закладів позашкільної діяльності. Також, позивач не вказує на приховує той факт, що у її подружжя на праві власності є інший автомобіль марки «Lexus LX», яким зазвичай користується її чоловік – ОСОБА_4 , що вкотре спростовує той факт, що позивачу було необхідно орендувати транспортний засіб.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях у справі. В заяві від 02 липня 2026 року представник позивача просив закінчити судових розгляд за відсутності позивача та представника.
Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву,запереченнях на відповідь на відзив та у додаткових поясненнях. В заяві від 02 липня 2026 року представник відповідача просив судове засідання проводити без участі представника.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд.
Судом встановлено, що 07.07.2025 року о16:15 в м. Чернівці, площа Соборна, 10,відповідач, керуючи транспортним засобом Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і допустила зіткнення з припаркованим автомобілем Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Потерпілих немає. Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 22) та схемою місця ДТП (а.с. 23).
09.08.2025 року ОСОБА_2 надала пояснення, що 07.07.2025 р. о 16.00 год. вона дійсно керувала автомобілем марки Mazda CX-5, здійснювала маневр руху заднім ходом, допустила наїзд на стоячий автомобіль Land Rover, після ДТП зупинилась, вийшла з автомобіля, оскільки власниками даного авто є її сусіди, до неї підійшов чоловік власниці, з яким вони обговорили в усній формі на рахунок компенсації завданих збитків. Він мав повідомити на сервісі суму компенсації та скинути кошторис. 08.07.2025 р. він зателефонував та повідомив, що сума збитків складає 1150 доларів, з якими вона не була згідна. Після цього власниця затефонувала на лінію «102» та повідомили про ДТП. Жодного наміру залишати місце ДТП не було, оскільки вона спілкувалась з чоловіком власниці та мала намір компенсувати завдані збитки без виклику поліції (а.с. 26).
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року (а.с.28) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. на користь держави.
Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
09 липня 2025 року ОСОБА_1 повідомила АТ «СГ «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, а саме про те, що автомобіль Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 був припаркований за адресою м. Чернівці, площа Соборна, 10 (у дворі) і близько 16.15 год. 07.07.2025 р. водій транспортного засобу Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом в`їхала в припарковане авто і пошкодила праву задню дверку і праву передню дверку (а.с. 111).
АТ «СГ «ТАС» направили позивачу інформацію, що згідно з відповіддю НПУ №3025191344513746, ДТП сталась внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що стало причиною пошкодження автомобіля Land Rover. Матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 згідно заяви потерпілого від 31.07.2025 року з вирахуванням франшизи становить 31403,00 грн. (а.с. 112), які були перераховані на рахунок ОСОБА_5 (СТО), що підтверджується платіжною інструкцією №50779 від 07 серпня 2025 р., призначення платежу відшкодування за дог. №ЕР225736193 від 25.12.2024 року ОСОБА_1 (а.с. 113).
Згідно з акту приймання-передачі наданих послуг Bosch car service «Tandem» №MRD-3684-2334146 від 18.09.2025 р. виконавець виконав роботи (надав послуги) щодо транспортного засобу Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме мийка автомобіля технічна, підбір фарби, рихтування дверей задніх правих, монтажні роботи, підготовка до фарбування дверей задніх правих та фарбування, підготовка до фарбування дверей передніх правих та фарбування, мийка автомобіля комплексна на видачу на загальну суму 34603,00 грн. (а.с.29).
Матеріали справи містять договір прокату автомобіля №788 від 08.09.2025 року (а.с. 30-33), згідно з яким ОСОБА_6 , який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, від свого імені надає, а наймач приймає в тимчасове володіння та користування транспортний засіб, далі за текстом – автомобіль, марка, тип, рік випуску, вартість якого узгоджується сторонами шляхом підписання Особливих умов прокату, які є невід`ємною частиною даного договору
Особливі умови прокату автомобіля №788 від 08.09.2025 року містять інформацію, що суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_6 надає, а ОСОБА_1 приймає в тимчасове володіння та користування наступний транспортний засіб: Chery, Jetour Dashing, VIN код НОМЕР_3 , державний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2024 , об`єм двигуна 1498 куб.см, тип трансмісії: автоматична, 6-ступенева, фактична вартість 920000 грн., колір: білий, об`єм паливного баку 57 л, тип пального: електро/бензин А-95, середній розхід 9 л/100км. (а.с. 34).
Згідно з актом прийому-передачі транспортного засобу №788 від 08.09.2025 року наймодавець передав, а наймач прийняв транспортний засіб (а.с. 35). 
Плата за оренду автомобіля нараховується за період з 08.09.2025 року по 15.09.2025 року включно, загальна сума, що підлягає оплаті 15435,00 грн., згідно з рахунком-фактурою №А220 від 08.09.2025 року (а.с. 36), зазначена сума оплачена ОСОБА_1 , що підтверджується платіжною інструкцією 1.298078897.1 (а.с. 37).
Матеріали справи містять договір прокату автомобіля № 813 від 15.09.2025 р. (а.с. 38-41), згідно з яким фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, надає, а ОСОБА_1 приймає у тимчасове володіння та користування транспортний засіб, вартість якого узгоджується сторонами шляхом підписання Особливих умов прокату, які є невід`ємною частиною договору. Особливі умови прокату автомобіля №813 від 15.09.2025 містять інформацію про передачу ОСОБА_1 у тимчасове володіння та користування транспортного засобу Chery Jetour Dashing, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , 2024 року випуску (а.с. 42). Згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу № 813 від 15.09.2025 р. наймодавець передав, а наймач прийняв зазначений транспортний засіб (а.с. 43). Відповідно до рахунку-фактури №UA-0014-069 від 15.09.2025 р. плата за прокат автомобіля нарахована за період з 15.09.2025 по 18.09.2025 р. та станить 6075 грн. (а.с. 44), а її оплата на вищевказану суму підтверджується платіжною інструкцією № 1.309058851.1 від 15.09.2025 (а.с. 45).
Аналогічні документи містяться у матеріалах справи щодо договору прокату автомобіля № 816 від 18.09.2025 (а.с. 46-49). Так, Особливими умовами прокату передбачено передачу ОСОБА_1 у тимчасове володіння та користування того самого транспортного засобу Chery Jetour Dashing, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , 2024 року випуску (а.с. 50). Згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу № 816 від 18.09.2025 автомобіль передано наймачу (а.с.51). Відповідно до рахунку-фактури №UA-0014-070 від 18.09.2025 плата за прокат автомобіля нарахована за період з 18.09.2025 по 19.09.2025 в розмірі 2025 грн. (а.с. 52), що оплачена ОСОБА_1 , згідно з платіжною інструкцією № № 1.313215065.1 від 17.09.2025 (а.с. 53).
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк.
Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом.
Умови договору прокату, які погіршують становище наймача порівняно з тим, що встановлено типовими умовами договору, є нікчемними.
Договір прокату є публічним договором.
Відповідно до статті 788 ЦК України предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. Предмет договору прокату може використовуватися для виробничих потреб, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі № 725/1670/18 (провадження № 61-9128св19) зазначено, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає».
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Вондночас, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до положень статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 та зіткнення з припаркованим автомобілем Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 є встановленою. Внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки з вини ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди ОСОБА_1 .
Між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини відповідача, та виникненням у позивача необхідності користування іншим транспортним засобом існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля остання була позбавлена можливості використовувати його за призначенням, що об`єктивно зумовило потребу у користуванні іншим транспортним засобом на період неможливості експлуатації власного автомобіля.
Тому, ОСОБА_1 скористалась своїм правом та уклала договір прокату.
Під час судового розгляду, ОСОБА_1 доведено об`єктивну необхідність використання транспортного засобу у повсякденному житті. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що позивач є керівником суб`єкта господарювання ТОВ «Туристична компанія «Тамделіто» (а.с. 93-94) та директором, відповідно до наказу №1 від 20.02.2015 р. (а.с. 99), а тому використання автомобіля було необхідним для здійснення нею професійної діяльності, пов`язаної з вирішенням робочих та організаційних питань.
Крім того, позивач використовувала транспортний засіб для забезпечення потреб своєї сім`ї. У позивача є двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_7 (а.с. 100) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_8 (а.с. 101). Діти навчаються в школі та відвідують позашкільні гуртки (а.с. 102-105). З чого можна зробити висновок, що у  ОСОБА_1 була потреба у користуванні автомобілем для підвезення дітей до закладів освіти та позашкільних гуртків.
Матеріали справи містять свідоцтво про хворобу №90/53 від 04 квітня 2023 року ОСОБА_4 , який є чоловіком позивача (а.с. 106), згідно з яким в нього наявні захворювання, пов`язані з захистом Батьківщини (а.с. 108). Ці обставини ускладнюють покладення на нього обов`язку з щоденного перевезення дітей, а також виконання інших сімейних потреб, пов`язаних з використанням транспортного засобу.
Крім того, посилання сторони відповідача на наявність у сім`ї позивача іншого автомобіля марки «Lexus LX», як підставу для відмови у відшкодуванні витрат на прокат автомобіля суд оцінює критично.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація особі майнових втрат, заподіяних правопорушенням іншої особи. Цій меті слугує, насамперед, відшкодування збитків (див. постанову від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22; № у ЄДРСР 88952210)).
Тому, суд робить висновок, що позивач не була зобов`язана відмовлятися від звичного користування власним автомобілем, перекладати виконання своїх професійних чи сімейних обов`язків на інших членів сім`ї або обмежувати власну мобільність у зв`язку з ДТП, спричиненим відповідачем.
Сам по собі факт наявності у сім`ї позивача іншого транспортного засобу не є підставою для висновку про відсутність необхідності у прокаті автомобіля. Потерпіла особа не зобов`язана пристосовуватися до наслідків протиправних дій заподіювача шкоди шляхом використання іншого сімейного транспортного засобу чи зміни звичного способу організації свого життя, оскільки відшкодування збитків спрямоване на максимально можливе відновлення майнового становища потерпілої особи, яке існувало до порушення її права.
Однак, оцінюючи докази щодо періоду ремонту автомобіля Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з яким були оформлені договори прокату з додатками, необхідно зазначити наступне.
Судом відмовлено представнику позивача у поновленні строку на подання клопотання про долучення доказів, яким сторона позивача мала намір подати докази, які б підтверджували факт приймання-передачі вказаного транспортного засобу на станцію технічного обслуговування «TANDEM», тому суд вирішує спір виходячи з тих доказів, які прийняті судом до розгляду.
Так, матеріали справи містять лише акт приймання-передачі наданих послуг Bosch car service «Tandem»№MRD-3684-2334146 від 18.09.2025 р., згідно з яким виконавець виконав роботи (надав послуги) щодо транспортного засобу Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , а ОСОБА_1 прийняла роботу.
Разом з тим, сам по собі акт приймання-передачі наданих послуг Bosch Car Service «Tandem» не підтверджує дату передачі транспортного засобу на станцію технічного обслуговування, а лише засвідчує факт завершення ремонтних робіт та їх прийняття замовником. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування автомобіля Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_9 , на станції технічного обслуговування у період з 08.09.2025 року по 19.09.2025 року, матеріали справи не містять.
Водночас суд бере до уваги зміст акта приймання-передачі наданих послуг № MRD-3684-2334146 від 18.09.2025 року, згідно з яким щодо автомобіля Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_9 , були виконані роботи, зокрема: мийка автомобіля, підбір фарби, рихтування задніх правих дверей, монтажні роботи, підготовка до фарбування задніх та передніх правих дверей, фарбувальні роботи, а також комплексна мийка автомобіля перед видачею.
Оцінюючи характер та обсяг зазначених ремонтних робіт, суд виходить із того, що їх виконання об`єктивно потребує певного часу та не може бути здійснене одномоментно. З урахуванням характеру пошкоджень, послідовності проведення кузовних і фарбувальних робіт, необхідності підбору лакофарбових матеріалів, висихання лакофарбового покриття, виконання монтажних робіт та підготовки автомобіля до видачі, суд, керуючись критеріями розумності та загальновідомими обставинами, що не потребують спеціального доказування, приходить до висновку, що виконання такого комплексу робіт об`єктивно потребувало трьох днів. На що також звертав увагу представник відповідача у додаткових поясненнях по справі від 01.07.2026 року.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем доведено сам факт необхідності користування іншим транспортним засобом у зв`язку з пошкодженням належного їй автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак не доведеним є факт перебування автомобіля весь час в ремонті протягом заявленого періоду з 08.09.2025 р. по 19.09.2025 р., підтверджено лише необхідний мінімальний період такого користування, який, виходячи з характеру та обсягу виконаних ремонтних робіт, становить три дні. Тому витрати на прокат транспортного засобу підлягають відшкодуванню лише в межах вартості його прокату за три доби.
Згідно з наявними в матеріалах доказами, а саме договорами прокату автомобіля №788, №813 та №816 та рахунками-фактурами до них, загальна вартість прокату автомобіля Chery Jetour Dashing, державний номерний знак НОМЕР_6 у період з 08.09.2025 року по 19.09.2025 року(11 календарних днів) становила 23535,00 грн. 
Так, вартість прокату транспортного засобу за один календарний день становить 2139,55 грн (23535,00 грн / 11 днів). Враховуючи, що судом встановлено обґрунтованість відшкодування витрат лише за три доби користування орендованим транспортним засобом, до стягнення підлягають витрати на його прокат у розмірі 6418,64 грн. (2139,545 грн * 3).
Висновки за результатами судового розгляду
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 6 418,64 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково. 
Щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (27,27 %) в сумі 330,38 грн. 
ОСОБА_1 в позовній заяві просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
За положеннями ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разоміз іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З огляду на викладене, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Позивачем на підтвердження таких витрат надано договір про надання правової допомоги від 24.07.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Іванюком О.О. (а.с.12-14), додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 24.07.2025 року, якою внесено зміни до договору (а.с.15-16), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.11), ордер на надання правничої допомоги №1117097 (а.с. 10), попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с. 18) та копію прибуткового касового ордеру №20/09 від 20.09.2025 р. на суму 5000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 24.07.2025 року (а.с. 17).
Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021 року) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).
Представником відповідача у відзиві зазначено, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. є необґрунтованим та значно завищеним, неспівмірним із складністю справи і витраченим адвокатом часом.
З огляду на наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1363,50 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 626, 628, 629, 633, 634, 787, 788, 1166, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 133, 137, 141, 259,263, 264, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 64 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового зборув розмірі 330 (триста тридцять) гривень 38 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1363 (одна тисяча триста шістдесят три) гривні 50 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: