Єдиний унікальний номер №538/1140/26
Провадження № 1-кп/538/165/26

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лохвиця клопотання прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025170560000431 від 12 серпня 2025 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червонозаводське, Лохвицького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні осіб немаючого, непрацюючого, раніше не судимого, утримується в ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" (запобіжний захід обрано 05.03.2026 у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області), 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

в с т а н о в и в:
До Лохвицького районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Клопотання мотивоване тим, що на час його розгляду ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не зменшилися. На думку прокурора, ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. У зв`язку із цим прокурор просив продовжити строк тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети, визначеної статтею 177 КПК України.
У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартоюпідтримав повністю та просив його задовольнити. 

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Сторона захисту просила змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на відсутність достатніх підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, а також на незадовільний стан здоров`я його матері, яка потребує стороннього догляду та допомоги.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені сторонами, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої та другої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або сторони захисту має право змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За змістом статей 177, 178, 183 та 199 КПК України продовження строку тримання під вартою допускається лише за умови, якщо прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для застосування цього запобіжного заходу, не зменшилися або виникли нові, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд також враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, серед іншого згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії",продовження строку тримання особи під вартою не може бути автоматичним та має ґрунтуватися на належній оцінці конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого та наявності реальних ризиків, передбачених законом.
Із матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 березня 2026 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався, а ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 липня 2026 року його дію продовжено до 25 вересня 2026 року.
До того ж, як і на момент обрання запобіжного заходу, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна.
Під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою суд не оцінює докази з точки зору доведеності вини особи, оскільки це є предметом судового розгляду по суті. Водночас суд зобов`язаний перевірити, чи продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та чи можуть вони бути усунуті шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України
 
Суд вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду не втратив своєї актуальності.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, суворості покарання, яке може бути призначене у разі визнання особи винуватою, а також на тому, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.
Сам по собі розмір можливого покарання не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, однак у сукупності з іншими встановленими обставинами він свідчить про існування реального ризику ухилення обвинуваченого від суду.
Щодо ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України
 
Суд також дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків продовжує існувати.
Судовий розгляд триває, дослідження доказів ще не завершене, свідки безпосередньо не допитані судом. За таких обставин перебування обвинуваченого на свободі не виключає можливості впливу на них з метою зміни або спотворення їх показань, що може негативно вплинути на повноту та об`єктивність судового розгляду.
Щодо ризику, передбаченого пунктами 4 та 5 частини першої статті 177 КПК України
 
Оцінюючи наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує характер інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є наркозалежним, відсутність офіційного місця роботи та постійного законного джерела доходу.
У сукупності наведені обставини свідчать про те, що зазначений ризик не втратив своєї актуальності.
Щодо доводів сторони захисту
 
Суд врахував доводи захисника щодо незадовільного стану здоров`я матері обвинуваченого.
Разом із тим наведені обставини характеризують сімейний стан обвинуваченого, однак самі по собі не свідчать про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та не дають підстав для висновку про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу
 
Суд перевірив можливість застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту, про який просила сторона захисту.
Однак, враховуючи характер і ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, стадію судового розгляду, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини першої статті 177 КПК України, суд доходить висновку, що домашній арешт не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не усуне встановлені ризики.
Отже, обставин, які б свідчили про істотне зменшення ризиків порівняно з часом постановлення попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом не встановлено.
Оцінивши у сукупності тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, стадію судового розгляду, доводи сторін та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність подальшого застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тоді як застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети, визначеної статтею 177 КПК України.
За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, суд –
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 16 вересня 2026 року по 14 листопада 2026 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , захиснику – для відома, та скерувати до виконання начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8