УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

20 липня 2026 року 
м. Київ
справа №240/22108/25
адміністративне провадження №К/990/30959/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року
у справі №240/22108/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржниця) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області починаючи з 04 липня 2025 року поновити, нарахувати та виплачувати підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дзісь Андрій Романович, 02 липня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадках: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 3, 16, 22, 50 Конституції України, статей 39, 71 Закону №796-XII, статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IX (далі - Закон №4059-IX), статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення» від 27 грудня 2024 року №1524 (далі - постанова КМУ №1524).

Скаржниця зазначає, що статтею 39 Закону №796-XII, дію якої відновлено Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018, їй гарантовано право на підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення. На її думку, положення Закону №4059-IX та постанови КМУ №1524 не можуть звужувати це право, яке було встановлене спеціальним законом.

Скаржниця вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно вирішили колізію між Законом №796-XII та Законом №4059-IX, оскільки пізніший загальний закон не має переваги над раніше прийнятим спеціальним законом. Запровадження законом про державний бюджет додаткових умов одержання доплати та іншого її розміру, на переконання скаржниці, фактично звузило гарантований обсяг соціального захисту.

Скаржниця також посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 травня 2025 року у справі №240/7215/24, від 12 травня 2026 року у справі №620/2616/25 та від 20 травня 2026 року у справі №600/1438/25-а, відповідно до яких положення Закону №4059-IX не можуть бути підставою для обмеження права на підвищення до пенсії, гарантованого статтею 39 Закону №796-XII, а зміни до спеціального закону не можуть вноситися законом про державний бюджет.

Скаржниця стверджує, що припинення виплати підвищення до пенсії звузило зміст та обсяг її права на соціальний захист. Посилання у Законі №4059-IX та постанові КМУ №1524 на період дії воєнного стану, на її думку, фактично встановлює обмеження виплати на невизначений строк, не відповідає вимогам пропорційності та не забезпечує справедливого балансу між приватними і публічними інтересами.

Крім того, скаржниця вказує, що підвищення до пенсії становить її майновий інтерес і породжує законні очікування на одержання виплати. Посилаючись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вона зазначає, що за наявності законодавчо встановленого права органи державної влади не можуть відмовляти у відповідній виплаті, а у разі неоднозначного тлумачення закону має застосовуватися найбільш сприятливий для особи підхід.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 3, 16, 22, 50 Конституції України, статей 39, 71 Закону №796-XII, статті 45 Закону №4059-IX, статті 8 Закону №389-VIII, постанови КМУ №1524, перевірки доводів касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 грудня 2024 року у справі №240/19209/21, від 30 травня 2025 року у справі №240/7215/24, від 12 травня 2026 року у справі №620/2616/25 та від 20 травня 2026 року у справі №600/1438/25-а

Колегія суддів також вважає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Суд також звертає увагу на необхідність реєстрації учасників справи в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІКС). Відповідно до частини шостої статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З огляду на вищезазначені положення процесуального закону, запровадження на всій території України воєнного стану, а також з метою процесуальної економії, Суд рекомендує ОСОБА_1 зареєструвати електронний кабінет у підсистемі ЄСІКС «Електронний суд».

Інструкція користувача підсистеми «Електронний суд» розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІКС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року у справі №240/22108/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

2. Витребувати з Житомирського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи №240/22108/25.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа