Справа № 686/33102/24
Провадження № 2/686/2783/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2026 року 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі: головуючої – судді Порозової І.Ю.,
за участю секретаря – Кшановської Є.З.,
представника позивача адвоката Гафича І.І.,
представника відповідача адвоката Залуцького В.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 липня 2024 року о 18 год. 06 хв. у м. Хмельницький на вул. Озерна 8/1, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортних засобів «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 (відповідач), транспортного засобу «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (позивач) та транспортного засобу ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП власнику транспортного засобу «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків у розмірі 302 549,33 грн.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.08.2024 року у справі № 686/21445/24 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП. Постанова набрала законної сили.
У зв`язку з тим, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальністю водія транспортного засобу «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена в ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219467833, згідно ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач письмово повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» та надав всі необхідні документи для початку розгляду справи, в тому числі Заяву про виплату страхового відшкодування.
28 жовтня 2024 року на рахунок позивача від ПАТ «НАСК «Оранта» було зараховано страхове відшкодування у розмірі 142 078,27 грн.
Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідач різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей) і сумою страхового відшкодування (розміром витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого з урахуванням зносу), а саме - 149 558,90 грн., а також 15 000,00 грн. в якості відшкодування завданої позивачу моральної шкоди та судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу).
Ухвалою судді від 16 грудня 2024 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.
14 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Першин В.М. подав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав суттєвих відмінностей у висновках щодо вартості завданого матеріального збитку позивачу оцінювача ОСОБА_4 та оцінювача ОСОБА_5 , тому вважає дані докази недопустимими.
28 квітня 2025 року представник позивача адвокат Гафич І.І. подав до суду письмові заперечення.
Ухвалою суду від 28.04.2025 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 15.09.2025 року провадження у справі було поновлено.
Ухвалою суду від 03.10.2025 року справу було повторно направлено на проведення судової автотоварознавчої експертизи, провадження зупинено.
Ухвалою суду від 03.12.2025 року провадження у справі було поновлено.
Ухвалою суду від 04.05.2026 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Гафич І.І. вимоги позову підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Першин В.М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наданні докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 26 липня 2024 року о 18 год. 06 хв. у м. Хмельницький на вул. Озерна 8/1, сталась ДТП за участю транспортних засобів «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , транспортного засобу «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . 
Внаслідок ДТП автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.08.2024 року у справі № 686/21445/24 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП. Постанова набрала законної сили 23.08.2024 року.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219467833. 
Згідно зі Звітом № 69-D/15/65 від 12.09.2024 року, наданого на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП склав 165 411,92 грн. (з ПДВ). 
Оскільки вищевказаний транспортний засіб не був відремонтований, ПАТ «НАСК «Оранта», виплатило позивачу страхове відшкодування 142 128,27 грн. (без ПДВ). 
Разом з тим, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 805/08-24 від 12.08.2024 року, виготовленого оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на дату настання події 26.07.2024 року становить 302 549,33 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 142 128,27 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) - 302 549,33 грн. та отриманим страховим відшкодуванням 142 078,27 грн., яка становить - 160 471,06 грн. Проте, позивач визначив розмір даного відшкодування у сумі 149 558,90 грн. покликаючись на висновки Звіту № 805/08-24 від 12.08.2024 року. 
Суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі поданих сторонами доказів, що випливає з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), тому суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача саме 149 558,90 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завдану моральну шкоду.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач покликався на те що, у зв`язку з ДТП, останній був позбавлений можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, змінився його усталений спосіб і ритм життя, саме по собі пошкодження майна позивача є для нього психонегатвним явищем.
Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа Науменко проти України ).
Отже, суд при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, враховує як тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, так і суттєвість змін у його житті, а відтак, визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено 1 645,58 грн. судового збору.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, понесені ним витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_2 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме - 1595,59 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду в сумі 149 558 грн. 90 коп., 10000 грн. моральної шкоди та 1595,59 грн. судового збору.
В решті позову відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду складено 14.09.2026року.

Суддя: