Справа № 591/3872/26
Провадження № 2/591/1410/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року        м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді – Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання – Волкової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 591/3872/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги мотивує тим, що 19 серпня 2021 року між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 3614733, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Крім того, 01 вересня 2021 року між ТОВ Мілоан» та відпов ідачкою було укладено договір № 101356606, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Окрім того, 01 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір № 75118516, відповідно до умов якого відповідачці було надано позику у сумі 12000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою фіксованої базової процентної ставки у розмірі 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою.
Позивач зазначає, що набув право вимоги до відповідачки за укладеним між нею та ТОВ «Мілоан» кредитним договором № 3614733 на підставі укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору від 29 листопада 2021 року № 29-11-102 та на підставі укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договору від 10 січня 2023 року № 10-01/2023.
Крім того, позивач набув право вимоги до відповідачки за укладеним між нею та ТОВ «Мілоан» кредитним договором № 101356606 на підставі укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору від 17 грудня 2021 року № 17/12-2021-62 та на підставі укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договору від 10 січня 2023 року № 10-01/2023.
Окрім того, позивач набув право вимоги до відповідачки за укладеним між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитним договором № 75118516 на підставі укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору від 27 січня 2022 року № 27/01/2022 та на підставі укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договору від 10 січня 2023 року № 10-01/2023.
Вказує, що заборгованість за кредитними договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Так, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 3614733 19 серпня 2021 року становить 90500 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 10000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 78600 грн, заборгованість за комісіями – 1900 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 47000 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 10000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 35100 грн, заборгованість за комісіями – 1900 грн.
Крім того, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 101356606 від 01 вересня 2021 року становить 81500 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 10000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 69600 грн, заборгованість за комісіями – 1900 грн.
Окрім цього, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 75118516 від 01 вересня 2021 року становить 40875 грн 61 коп. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 12000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28656 грн, інфляційні збитки – 192 грн та нараховані 3% річних – 27 грн 61 коп.
Відтак, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами становить 169375 грн 61 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 32000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 133356 грн, заборгованість за комісіями – 3800 грн, інфляційні збитки – 192 грн та нараховані 3 % річних – 27 грн 61 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 травня 2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду.
У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 просить у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому, зазначає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між нею та первісними кредитодавцями кредитних договорів та виникнення між ними будь-яких правовідносин. При цьому, відповідачка категорично заперечує, що вона: зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1БАНК» (кредитодавця); створила в такій системі особистий кабінет; отримала пропозицію (оферту) та ознайомилась із нею; отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввела одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використала одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору. Зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме нею цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього. Отже, належних та допустимих доказів передання грошових коштів від первинних кредитодавців на користь відповідача позивачем не надано, що очевидно свідчить про недоведеність факту укладення кредитних договорів, а отже і позовних вимог в цілому. Відповідачка стверджує, що жодних платежів на користь ТОВ «Мілоан» на погашення заборгованості за кредитними договорами нею не здійснювалось. За таких обставин, є усі підстави дійти до висновку, що продовження строку кредитування за кредитними договорами 1, 2 не відбулося. Враховуючи вищевикладене, відповідачка зазначає, що з урахуванням вказаних положень кредитного договору 1 та кредитного договору 2 суми процентів мають складати 5100 грн, а не 35100 грн та 69600 грн, як про це зазначає позивач. Більш того, виходячи з логіки позивача максимальний строк нарахування відсотків за кредитними договорами 1 та 2 має становити 90 днів (30 днів у відповідності до п. 1.3 та 60 днів за п. 2.3.1.2. кредитних договорів 1 та 2). Проте, нарахування відсотків за даними кредитними договорами перевищило навіть і 90-денний строк. За таких обставин, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору задоволенню не підлягають, а сума відсотків, яка підлягає до стягнення має складати 2865 грн 60 коп. Крім того, відповідачка вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи (а.с. 125-137).
25 травня 2026 року позивач подав відповідь на відзив, у якій просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі, вважає, що відзив необґрунтованим, який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, та таким, який не підлягає взяттю до уваги. Зауважує, що всі три договори, які були укладені відповідачем містять один і той самий номер мобільного телефону, на який кредитодавцями були відправлені одноразові ідентифікатори. Також зазначає, що у разі якщо б відповідач не підписав договори одноразовим ідентифікатором, то не було б і довідок про ідентифікацію та, власне, і самих договорів. Договори було підписано сторонами, екземпляри договорів надано відповідачу. Підстав для сумніву у змісті договорів відповідачем не наведено. Відповідач не обґрунтував свої сумніви у дійсності даних договорів. Отже, долучені копії договорів з додатками є належними та достатніми доказами. Водночас звертає увагу, що в межах укладених договорів факторингу та договорів відступлення права вимоги до позивача перейшли виключно права грошової вимоги до відповідача за відповідними кредитними договорами, а не права доступу до внутрішніх інформаційно-комунікаційних систем первісних кредиторів, їх серверів, електронних сервісів, акаунтів електронної пошти чи інших технічних ресурсів. Отже, після укладення договорів відступлення права вимоги первісні кредитори втратили статус сторони у відповідних зобов`язаннях, а ТОВ «Коллект Центр» набуло виключно права грошової вимоги до боржників у тому обсязі, який існував на момент переходу права вимоги. При цьому, позивач не є власником, адміністратором чи технічним розпорядником інформаційно-комунікаційних систем, веб-ресурсів, серверів, електронних кабінетів, поштових сервісів або програмного забезпечення первісних кредиторів — ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно, у позивача об`єктивно відсутня технічна та юридична можливість: забезпечити суду доступ до внутрішніх інформаційно-комунікаційних систем первісних кредиторів; надати можливість авторизації у таких системах; надати доступ до електронних акаунтів, серверів чи сервісів електронної пошти первісних кредиторів; забезпечити візуальний огляд веб-сторінок або електронних файлів, що перебувають поза володінням та контролем позивача (а.с. 151-170).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2026 року за клопотанням сторін витребувано докази.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач ТОВ «Коллект Центр» подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. Відповідачка у відзиві просила розгляд справи провести за її відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3614733, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором (а.с. 39-43).
За умовами п.п. 1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 30 днів з 19 серпня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 18 вересня 2021 року.
Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19,0 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 договору сторони визначили розмір процентів за користування кредитом: 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6).
Пунктом 2.2. договору передбачена плата за кредитом:
Згідно пункту 2.2.1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору.
Пунктом 2.2.2. договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.
Відповідно до 2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Пунктом 2.3. договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування.
У п. 2.3.1 зазначено, що продовження вказаного в п.1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
Відповідно до пункту 2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах:
позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту: строк продовження 3 дні – 3 %, строк продовження 7 днів – 5 %, строк продовження 15 днів – 10 %.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 договору.
Відповідно до п.2.3.1.2 договору пролонгація на стандартних (базових) умовах:
позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
З довідки ТОВ «Мілоан» вбачається, що клієнт  ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 3614733 від 19 серпня 2021 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Договір підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор W50887, час відправки ідентифікатора позичальнику 19 серпня 2021 року, номер телефону, на який було направлено ідентифікатор: НОМЕР_1 (а.с. 59).
З виписки за договором АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 19 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок  ОСОБА_1  НОМЕР_2 виплату займу 10000 грн (а.с. 210).
Крім того, 01 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 101356606, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором (а.с. 81-85).
За умовами договору кредит надається строком на 30 днів з 01 вересня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 01 жовтня 2021 року.
Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 договору сторони визначили розмір процентів за користування кредитом: 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6).
Пунктом 2.2. договору передбачена плата за кредитом:
Згідно пункту 2.2.1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору.
Пунктом 2.2.2. договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.
Відповідно до 2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Пунктом 2.3. договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування.
У п. 2.3.1 зазначено, що продовження вказаного в п.1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
Відповідно до пункту 2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах:
позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту: строк продовження 3 дні – 3 %, строк продовження 7 днів – 5 %, строк продовження 15 днів – 10 %.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 договору.
Відповідно до п.2.3.1.2 договору пролонгація на стандартних (базових) умовах:
позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
З довідки ТОВ «Мілоан» вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 101356606 від 01 вересня 2021 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Договір підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор U77240, час відправки ідентифікатора позичальнику 01 вересня 2021 року, номер телефону, на який було направлено ідентифікатор: НОМЕР_1 (а.с. 72).
З виписки за договором АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 01 вересня 2021 року було перерахувало на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 переказ в сумі 10000 грн (а.с. 210).
Окрім того, 01 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75118516, (на умовах повернення позики в кінці строку позики), згідно умов якого відповідачці було надано позику у сумі 12000 грн на строк 30 днів зі сплатою фіксованої базової процентної ставки у розмірі 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою та з процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) у розмірі 2,70 % за день (не застосовується в період карантину). Дата повернення позики 01 жовтня 2021 року. Орієнтовна загальна вартість позики 14865 грн 60 коп. Договір підписаний  ОСОБА_1  електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 44).
З виписки за договором АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 01 вересня 2021 року було перерахувало на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 переказ в сумі 12000 грн (а.с. 210 на звороті).
29 листопада 2021 року та 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» були укладені договори факторингу за № 17/12-2021-62 та № 29-11-02, відповідно до умов яких ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі, до відповідачки  ОСОБА_1 за кредитними договорами № 3614733 та № 101356606 (а.с. 20-24, 98, 107-111, 112).
Крім того, 27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі, до відповідачки  ОСОБА_1  за кредитним договором № 75118516 (а.с. 94, 99-103).
В подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, згідно якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (реєстрі боржників), у тому числі, до відповідачки  ОСОБА_1 за кредитними договорами № 3614733, № 101356606 та № 75118516 (а.с. 62, 64, 88-93).
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23, питання про те, як суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінюваність електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Так, згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Так, згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.
Отже, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
На виконання ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2026 року позивач надав оригінали електронних документів на DVD-R диску (а.с. 214).
За встановленими у цій справі обставинами оспорювані договори відповідачкою укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідачу в особистий кабінет було направлено текст договорів для ознайомлення та підписання.
Крім того, факт зарахування кредитних коштів за вказаними кредитними договорами на рахунок відповідачки підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 210).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
У зв`язку із зазначеним, суд відхиляє заперечення відповідачки про недоведеність позивачем факту укладення кредитних договорів з первісними кредиторами та виникнення між ними будь-яких правовідносин як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Отже, факт отримання відповідачкою кредитних коштів за трьома кредитними договорами суд вважає доведеним. Ураховуючи, що відповідачка не надала, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту виконання відповідачкою зобов`язань за цими кредитними договорами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за трьома кредитними договорами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за процентами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Так, положеннями пункту 1.5.2 укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит від 19 серпня 2021 року № 3614733 передбачено проценти за користування кредитом: 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
У пунктах 1.3, 1.4 сторони визначили строк кредитування – 30 днів з 19.08.2021 року та термін повернення кредиту та процентів за користування кредитом: 18.09.2021 року.
Разом з тим, у пункті 2.3 укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили умови пролонгації строку кредитування.
Зокрема, пунктом 2.3.1.2 цього ж договору передбачено пролонгацію на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.
При цьому, пунктом 1.6 укладеного між сторонами кредитного договору визначена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, що становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена можливість продовження строку договору шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Ураховуючи, що відповідачка не надала, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту виконання нею обов`язку зі своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів та сплати процентів у межах строку кредитування, суд дійшов висновку, що відбулась пролонгація кредитного договору на стандартних (базових) умовах строком на 60 днів, виходячи тобто до 17.11.2021 року, що підтверджується також відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с. 48-49).
На момент укладення договору факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» (29 листопада 2021 року) заборгованість відповідачки складала у загальному розмірі 47000 грн, а саме: тіло кредиту – 10000 грн, проценти – 35100 грн, комісія за кредит – 1900 грн (а.с. 28 на звороті).
Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності, на підставі статті 13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за кредитним договором від 19 серпня 2021 року № 3614733 в сумі 35100 грн із розрахунку:
1) проценти відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору: 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від суми кредиту 10000 грн за 30 днів користування кредитом;
2) проценти відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору: 10000 грн * 5 % * 60 днів = 30000 грн;
3) загальна сума процентів: 5100 грн + 30000 грн = 35100 грн.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за процентами за укладеним між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» кредитним договором від 01 вересня 2021 року №101356606, то суд враховує, що зміст умов кредитного договору є ідентичним умовам попереднього договору, укладеного з цим же кредитодацем, у тому числі, щодо розміру процентної ставки, порядку, строку пролонгації та розміру процентної ставки за пролонгованими умовами (пункти 1.2, 1.3, 1.5.2, 1.6, 2.3, 2.3.1.2 кредитного договору) (а.с. 81-85).
На момент укладення договору факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» (17 грудня 2021 року) заборгованість відповідачки складала у загальному розмірі 47000 грн, а саме: тіло кредиту – 10000 грн, проценти – 35100 грн, комісія за кредит – 1900 грн (а.с. 28).
Водночас, з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що у період з 17 грудня 2021 року по 10 січня 2023 року відповідачці було нараховано відсотки в сумі 34500 грн, внаслідок чого заборгованість відповідачки станом на 10 січня 2023 року склала 81500 грн, а саме: тіло кредиту – 10000 грн, проценти – 35100 грн, комісія за кредит – 1900 грн та нараховані відсотки – 34500 грн (а.с. 28).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» заборгованість ОСОБА_1 кредитним договором від 01 вересня 2021 року №101356606 станом на 16 березня 2026 року складає у загальному розмірі 81500 грн, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту – 10000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10 січня 2023 року) – 69600 грн, заборгованість за комісією – 1900 грн (а.с. 25 на звороті).
З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що здійснюючи нарахування процентів після закінчення дії договору, з урахуванням пролонгації строку, ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Коллект Центр», на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім того, суд доходить висновку, що нарахування процентів після закінчення дії договору із розрахунку 5 % річних є не правомірним, оскільки проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені в договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто припинення нарахування передбачених договором процентів можливе у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц).
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом за укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договором про споживчий кредит від 01 вересня 2021 року №101356606, а саме: в сумі 35100 грн із розрахунку:
1) проценти відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору: 5100 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від суми кредиту 10000 грн за 30 днів користування кредитом;
2) проценти відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору: 10000 грн * 5 % * 60 днів = 30000 грн;
3) загальна сума процентів: 5100 грн + 30000 грн = 35100 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договором позики від 01 вересня 2021 року № 75118516, суд зазначає таке.
Як вбачається із договору позики від 01 вересня 2021 року № 75118516, сума позики за спірним договором становить 12000 грн (пункт 2.1.). Строк позики – 30днів. Дата надання позики – 01.09.2021, а дата повернення позики – 01.10.2021. Денна процентна ставка 1,99 %. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період карантину) – 2,70 % (а.с. 44).
Судом встановлено що, отримавши суму позики, відповідачка  ОСОБА_1  так і не повернула її позивачу з відсотками, як було передбачено договором.
Відповідно до пунктів 16, 17 договору позики, якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1 п. 2 Договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування Позикою понад встановлений Договором строк Позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1 п. 2 Договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», тобто станом на момент укладення спірного договору, була установлена у 2021 році мінімальна заробітна плата: у місячному розмірі: з 1 січня – 6000 гривень, з 1 грудня – 6500 гривень.
Водночас, сума позики становила 12000 грн, тобто перевищувала розміру однієї мінімальної заробітної плати, тому підлягає застосуванню пункт 17 договору позики.
Проте, суд враховує, що самі сторони договору позики погодили, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою не застосовується в період карантину. Таким чином, ураховуючи, що понадстрокове користування відповідачкою суми позики відбулось в період запровадження на території України карантину, тому позовні вимоги про стягнення процентів за понадстрокове користування позикою не підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення процентів за користування позикою в межах строку договору позики. Сума процентів за користування позикою розраховується наступним чином: 12000 грн * 1,99 % * 30 днів = 7164 грн. 

У той же час, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
За нормами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :
«згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У договорі про споживчий кредит № 3614733 від 19 серпня 2021 року та договорі про споживчий кредит № 101356606 від 01 вересня 2021 року, укладених між відповідачем та ТОВ «Мілоан», містяться умови про комісію за надання кредиту, а саме:
пункт 1.5.1 «комісія за надання кредиту: 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово»;
пункт 2.2.1 «позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору»;
пункт 2.4.1 «позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування»;
Аналіз змісту вказаних договорів свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредитів та за які банком встановлена комісія, а тому позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Позивачем порушено питання про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісіями в загальній сумі 3800 грн.
Договір про споживчий кредит № 3614733 від 19 серпня 2021 року та договір про споживчий кредит № 101356606 від 01 вересня 2021 року, укладені між відповідачем та ТОВ «Мілоан», у частині встановлення комісії за надання кредиту є нікчемними.
Суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.
У зв`язку із зазначеним, позовні вимоги в частині стягнення комісії за надання кредиту в загальній сумі 3800 грн не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 192 грн та 3 % річних в сумі 27 грн 61 коп. за невиконання умов кредитного договору від 01 вересня 2021 року № 75118516, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснив їх нарахування за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, тобто, до запровадження на території України правового режиму воєнного стану і до набрання чинності п. 18 Перехідних положень ЦК України, яким заборонено здійснювати таке нарахування на період дії на території України правового режиму воєнного стану (а.с. 27 на звороті).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2021 року № 3614733 у сумі 45100 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 10000 грн, заборгованість за процентами – 35100 грн.
За кредитним договором від 01 вересня 2021 року № 101356606 з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 45100 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 10000 грн, заборгованість за процентами – 35100 грн. 
Окрім того, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором від 01 вересня 2021 року № 75118516 у розмірі 19383 грн 61 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 12000 грн, заборгованість за процентами – 7164 грн, інфляційні збитки – 192 грн та нараховані 3 % річних – 27 грн 61 коп.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено на 64,70 % (109583 грн 61 коп. * 100 % / 169375 грн 61 коп.), тому з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові втрати зі сплати судового збору у сумі 1722 грн 57 коп. (64,70 % від 2662 грн 40 коп.).
Крім того, позивач ставить питання про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.
У відзиві відповідачка вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню, оскільки визначена позивачем сума понесених витрат є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Для підтвердження розміру цих витрат позивач надав копії договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 53-55), заявки на надання юридичної допомоги № 838 від 02 лютого 2026 року та витяг з акта № 19 про надання юридичної допомоги від 27 лютого 2026 року (а.с. 50).
Суд погоджується із запереченням сторони відповідача, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги у сумі 25000 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).
З врахуванням принципів реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, тому клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, на підставі ст.ст. 133, 137 ЦПК України, з урахуванням критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3000 грн. Відповідно, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1941 грн (64,70 % від 3000 грн).
Керуючись ст.ст. 11, 12, 137, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, 

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 3614733 від 19 серпня 2021 у сумі 45100 грн, за кредитним договором № 101356606 від 01 вересня 2021 року у сумі 45100 грн та за кредитним договором № 75118516 від 01 вересня 2021 року у сумі 19383 грн 61 коп., а також судовий збір у сумі 1722 грн 57 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1941 грн.
У задоволенні ін шої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 17 серпня 2026 року.

Суддя А.С. Северинова