ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | Справа №160/33275/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)», в якій позивач просить:
Визнати протиправними бездіяльності Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року із розрахунку 30000,00 грн. на місяць.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, із розрахунку 30000,00 грн. на місяць, із врахуванням фактично виплачених сум.
Визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за період з 01.06.2022 року по 18.10.2022 року із розрахунку 30000,00 грн. на місяць відповідно до відпрацьованого часу.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за період з 01.06.2022 року по 18.10.2022 року, із розрахунку 30000 грн на місяць відповідно до відпрацьованого часу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 10 березня 2021 року проходить службу в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» на посаді оператора (теле-(відео) системи) відділу інформаційних технологій, зв`язку та інформатизації і належить до осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Позивач вважає, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 підлягала нарахуванню та виплаті щомісячно в розмірі 30000,00 грн, тоді як фактично її нараховано пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому в годинах, на підставі роз`яснень Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, які не є нормою права. За період з 01.06.2022 по 18.10.2022 така винагорода позивачу не нараховувалася та не виплачувалася взагалі, хоча, на переконання позивача, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754, вона мала виплачуватися пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а право на неї було втрачено лише з 18.10.2022 - дня офіційного опублікування постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1146. Позивач також посилається на те, що реалізація права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи; відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позиція відповідача зводиться до того, що право на додаткову винагороду виникло у позивача з 11.03.2022 - з дати включення Дніпропетровської області до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»; що за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 винагороду нараховано та виплачено в повному обсязі пропорційно фактичному часу несення служби згідно з табелями обліку робочого часу на підставі наказів начальника установи №76/ОС-22 від 26.05.2022 та №122/ОС-22 від 17.08.2022 і в межах виділених бюджетних асигнувань; а з 01.06.2022 позивач втратила право на таку винагороду, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 його збережено лише за особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в межах територіальних громад, розташованих у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тоді як територіальна громада міста Кривий Ріг до відповідного переліку не включена.
Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. 
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 10 березня 2021 року проходить службу в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» (код ЄДРПОУ 08562915) на посаді оператора (теле-(відео) системи) відділу інформаційних технологій, зв`язку та інформатизації і належить до осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Наказом начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» №76/ОС-22 від 26.05.2022 «Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у травні місяці 2022 року» позивачу нараховано додаткову винагороду за період з 11.03.2022 по 31.03.2022 у розмірі 4678,28 грн (за 116 годин несення служби) та за період з 01.04.2022 по 25.04.2022 у розмірі 5458,77 грн (за 131 годину несення служби).
Наказом начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» №122/ОС-22 від 17.08.2022 «Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у серпні місяці 2022 року» позивачу нараховано додаткову винагороду за період з 26.04.2022 по 30.04.2022 у розмірі 1208,43 грн (за 29 годин несення служби) та за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 у розмірі 6735,11 грн (за 167 годин несення служби).
Отже, за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 позивачу нараховано та виплачено додаткової винагороди на загальну суму 17201,37 грн, а саме: за березень 2022 року - 4678,28 грн, за квітень 2022 року - 6667,20 грн, за травень 2022 року - 6735,11 грн. Розмір нарахованої винагороди визначався пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому в годинах, відповідно до табелів обліку робочого часу та з урахуванням роз`яснень, викладених у листах Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22 та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 23.05.2022 №3.3-1386/Е і від 15.08.2022 №3.3-2025/Е.
За період з 01.06.2022 по 18.10.2022 додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.
Не погоджуючись із діями та бездіяльністю відповідача щодо нарахування і виплати додаткової винагороди, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень, до яких належить відповідач, мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а межі їх дій чітко визначені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV.
Відповідно до частини 4 статті 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713-IV особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.
Частиною 2 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713-IV визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 23 Закону №2713-IV).
Пунктами 2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення; виплату грошового забезпечення здійснюють у порядку, що затверджується відповідними міністерствами та відомствами, зокрема Міністерством юстиції.
З метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерством юстиції України 28.03.2018 наказом №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5).
Згідно з пунктом 3 Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 до пункту 1 Постанови №168 внесено зміни, згідно з якими абзац 1 пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»». Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» затверджено відповідний перелік, а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 №213-р цей перелік доповнено позицією «Дніпропетровська область».
Матеріалами справи підтверджено, що Державна установа «Криворізька виправна колонія (№80)», в якій позивач проходить службу, розташована на території Дніпропетровської області. Таким чином, з огляду на наведені норми, позивач мала право на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, з 11.03.2022 по 31.05.2022.
Щодо розміру додаткової винагороди, яку відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу в період з 11.03.2022 по 31.05.2022, суд зазначає таке.
У редакції, чинній у зазначений період, абзац 1 пункту 1 Постанови №168 передбачав виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень саме щомісячно, без будь-яких застережень щодо визначення її розміру для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби пропорційно часу проходження служби. Застереження «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)» внесено до абзацу 1 пункту 1 Постанови №168 лише постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754, яка згідно з пунктом 2 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.
Визначення розміру додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому в годинах, здійснювалося відповідачем на підставі роз`яснень, викладених у листах Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22 та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 23.05.2022 №3.3-1386/Е і від 15.08.2022 №3.3-2025/Е. Проте зазначені листи не є нормативно-правовими актами, мають рекомендаційний (роз`яснювальний) характер і не можуть бути покладені в основу вирішення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем; застосуванню підлягає Постанова №168 у тій редакції, що діяла на час виникнення цих правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 27.10.2022 у справі №160/7770/22.
Суд також враховує, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів та базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 у справі №206/4411/16-а та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» (заява №67534/01, рішення від 27.07.2004), відповідно до якої органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
За наведеного суд дійшов висновку, що за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 позивач мала право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн щомісячно, тоді як фактично таку винагороду нараховано та виплачено їй у меншому розмірі - на загальну суму 17201,37 грн. Отже, вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 із розрахунку 30000,00 грн на місяць та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату такої винагороди за цей період із врахуванням фактично виплачених сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 18.10.2022 із розрахунку 30000,00 грн на місяць відповідно до відпрацьованого часу суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 до абзацу 1 пункту 1 Постанови №168 внесено зміни, відповідно до яких слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)». Згідно з пунктом 2 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.
Отже, з 01.06.2022 умовою виникнення у особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, є несення служби в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Цією ж постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 і з тієї ж дати запроваджено правило про виплату такої винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Позовні вимоги за період з 01.06.2022 по 18.10.2022 заявлено позивачем саме про виплату додаткової винагороди «відповідно до відпрацьованого часу», тобто ґрунтуються вони на пункті 1 Постанови №168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754. Водночас норма права застосовується у її цілісності: не можна вимагати виплати на підставі одного припису норми, водночас не беручи до уваги умову, з якою ця сама норма пов`язує саме виникнення права на таку виплату. Тому право на додаткову винагороду за період з 01.06.2022 підлягає перевірці саме за критерієм місця несення служби, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754.
Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (з подальшими змінами). У межах Дніпропетровської області до цього переліку у спірний період включено Широківську селищну та Зеленодольську міську територіальні громади Криворізького району, а також територіальні громади Синельниківського району; територіальна громада міста Кривий Ріг до вказаного переліку не включена.
Державна установа «Криворізька виправна колонія (№80)», в якій позивач проходить службу, розташована за адресою: 50041, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, 3, тобто в межах Криворізької міської територіальної громади, яка не належить до територіальних громад, розташованих у районі проведення воєнних (бойових) дій, чи таких, що перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Доказів протилежного матеріали справи не містять.
З огляду на викладене з 01.06.2022 позивач не відповідала умові, з якою пункт 1 Постанови №168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 пов`язує право на отримання додаткової винагороди, а тому підстав для її нарахування та виплати за період з 01.06.2022 по 18.10.2022 у відповідача не було. За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 18.10.2022 та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату такої винагороди за цей період є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Усі інші аргументи сторін судом досліджено, проте вони не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову: підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 із розрахунку 30000,00 грн на місяць та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату такої винагороди за цей період із врахуванням фактично виплачених сум; у задоволенні позовних вимог щодо періоду з 01.06.2022 по 18.10.2022 належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» (50041, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, 3, код ЄДРПОУ 08562915) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року із розрахунку 30000,00 грн на місяць.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» (50041, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, 3, код ЄДРПОУ 08562915) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року із розрахунку 30000,00 грн на місяць, із врахуванням фактично виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова