С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/11841/26
В справі 760/15305/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
03 вересня 2026 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Коробенко С.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

ІІ. Описова частина
01 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 136.000,00 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та 34.500,00 грн у якості відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу щодо захисту інтересів у адміністративній справі №639/2501/22.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 22.08.2022 працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції відносно нього було складено два протоколи про адміністративне правопорушення - серії ААД № 226127 за частиною першою статті 130 КУпАП та серії ААД № 226128 за статтею 124 КУпАП, тоді як він транспортним засобом не керував і перебував у ньому на пасажирському місці.
Позивач вказує, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2023 у справі № 639/2501/22 провадження щодо нього за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, а постановою того ж суду від 20.12.2023 у тій самій справі на тій самій підставі закрито провадження за статтею 124 КУпАП. На думку Позивача, закриття цих проваджень підтверджує незаконність дій працівників патрульної поліції, спрямованих на його притягнення до адміністративної відповідальності.
Право на відшкодування Позивач обґрунтовував пунктом 4 статті 2, статтями 3, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначаючи, що закриття справи про адміністративне правопорушення є самостійною підставою для відшкодування, а розмір моральної шкоди обчислив виходячи з мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під судом протягом 16 місяців.
Позивач також посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності він втратив кар`єру, оскільки був звільнений з посади поліцейського-водія роти Управління поліції охорони в Харківській області, зазнав приниження честі та гідності, перебував у стані стресу, був позбавлений можливості керувати транспортними засобами у зв`язку з вилученням посвідчення водія, а також був змушений нести витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 03.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, Відповідачам визначено строк на подання відзиву.
12.08.2024 до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, у якому Відповідач-2 проти позову заперечував. Зазначив, що жодним судовим рішенням дії працівників патрульної поліції протиправними або незаконними не визнавалися, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру. Департамент патрульної поліції не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, тому стаття 1176 ЦК України та вказаний Позивачем Закон до спірних правовідносин не застосовуються. Звільнення Позивача зі служби відбулося за наслідками службового розслідування у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що встановлено рішеннями судів у справі №520/9217/22, а не у зв`язку зі складенням протоколів. Наявність та розмір моральної шкоди Позивачем не доведені, заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними.

20.08.2024 Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що підставою його звернення є саме обставини незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП, а посилання Департаменту патрульної поліції на матеріали службового розслідування та на обставини, встановлені у справах № 953/5093/22 і № 520/9217/22, не відповідають предмету судового розгляду. Наполягав, що Відповідач-2 хибно керується статтею 1176 ЦК України, тоді як позов ґрунтується на пункті 4 статті 2 наведеного вище Закону.

07.10.2024 до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, у якому Відповідач-1 проти позову заперечував. Зазначив, що належним відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через орган, дії якого призвели до завдання шкоди; Казначейство у спірні правовідносини не вступало і шкоди Позивачу не завдавало. Вказав на відсутність підстав для застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на недоведеність протиправності дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції, наявності моральної шкоди та причинного зв`язку, а також на необґрунтованість вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у справі про адміністративне правопорушення.

11.10.2024 Позивач подав відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якій навів доводи, аналогічні за змістом раніше поданій відповіді на відзив, наполягаючи на наявності у нього права на відшкодування моральної та майнової шкоди у заявленому розмірі.

ІІІ. Мотивувальна частина
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною третьою статті 12, частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини.
22.08.2022 інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Водоп`яновим К.О. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 226127 за частиною першою статті 130 КУпАП, а інспектором Петровим Д.В. - протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 226128 за статтею 124 КУпАП.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2023 у справі №639/2501/22 (провадження № 3/639/705/23), яка набрала законної сили 06.10.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2023 у справі №639/2501/22 (провадження № 3/639/6/23) на тій самій підставі закрито провадження стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП.
Мотивами обох постанов стало те, що на долученому до адміністративних матеріалів відеозаписі не зафіксовано моменту руху транспортного засобу Volkswagen Passat під керуванням ОСОБА_1 та моменту його зупинки працівниками поліції, що не підтвердили й допитані свідки, а сам протокол не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. За наслідками оцінки доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що факт вчинення особою адміністративних правопорушень не доведено поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2022 у справі №953/5093/22, яке набрало законної сили 29.11.2022, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 № 677360 від 22.08.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП. При цьому судом зазначено, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не був водієм транспортного засобу, є суперечливими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 520/9217/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судами встановлено, що підставою звільнення Позивача зі служби в поліції став висновок службового розслідування від 22.09.2022, яким встановлено порушення ним службової дисципліни та правил етичної поведінки поліцейських, а не факт притягнення до адміністративної відповідальності; питання наявності або відсутності вини Позивача у вчиненні адміністративних правопорушень у межах тих справ не досліджувалося.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 02.12.2022 за нововиявленими обставинами, поданої з посиланням на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2023.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи спір у подібних правовідносинах - за позовом фізичної особи до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої складенням протоколу про адміністративне правопорушення, провадження за яким у подальшому було закрито за відсутністю складу правопорушення, - сформулювала такі висновки щодо застосування норм права.
З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України.
Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача.
Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення на державу такої відповідальності.
У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Цією ж постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від протилежних за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20, від 07.09.2022 у справі № 289/2110/21 та від 17.01.2024 у справі № 686/14845/22, за якими сам лише факт складення протоколу є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від того, чи вирішувалося питання законності протоколу та дій поліцейського.
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд зазначає таке.
По-перше, правова підстава позову, на якій наполягає Позивач, - пункт 4 статті 2, статті 3, 12, 13 Закону України № 266/94-ВР - до цих правовідносин не застосовується, оскільки протоколи про адміністративне правопорушення складені працівниками патрульної поліції, яка не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи досудове розслідування. Відповідно безпідставним є й обчислення Позивачем розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні до мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під судом, оскільки таке обчислення передбачене статтею 13 наведеного Закону, який до спірних відносин не застосовний. Заявлені вимоги підлягають оцінці за загальними правилами статей 23, 1174 ЦК України.
По-друге, суд не вбачає підстав для висновку про доведеність протиправності дій працівників патрульної поліції під час складення протоколів серії ААД № 226127 та серії ААД № 226128 від 22.08.2022.
Зі змісту постанов Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2023 та від 20.12.2023 вбачається, що підставою закриття проваджень стала недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, тобто результат оцінки судом достатності та переконливості зібраних доказів у їх сукупності з поясненнями особи та показаннями свідків, допитаних у судових засіданнях. Жодна з цих постанов не містить висновків про невідповідність протоколів вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, про складення їх неповноважною особою, про порушення порядку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення чи про свавільний характер дій працівників патрульної поліції.
Констатація у зазначених постановах тієї обставини, що на відеозаписі не зафіксовано моменту руху транспортного засобу та моменту його зупинки працівниками поліції, є висновком про недостатність доказової бази для доведення вини особи, а не встановленням протиправності дій поліцейських. Як убачається з матеріалів справи, працівники патрульної поліції прибули на місце події за повідомленням, що надійшло на спеціальну лінію «102», вже після дорожньо-транспортної пригоди, а отже об`єктивно не могли зафіксувати момент руху транспортного засобу та його зупинку. Обов`язок фіксації саме цих обставин як умова правомірності складення протоколу законом не встановлений.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 53-56 постанови від 22.01.2025, до повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставин, які зафіксовані у протоколі; на нього покладена обмежена функція збирання та фіксації доказів, а оцінку доказів він здійснює такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення, тоді як остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну особу, робить виключно суд.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент складення протоколів працівники патрульної поліції діяли за наявності повідомлення заявниці про те, що водій автомобіля з відповідним державним номерним знаком у стані сп`яніння в`їхав у паркан, за наявності зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння в Позивача та за відмови останнього повідомити особу, яка перебувала за кермом. За таких обставин висновок поліцейських про вірогідну наявність у діях Позивача ознак адміністративних правопорушень не може вважатися очевидно протиправним або свавільним.
Суд ураховує, що у постанові від 20.12.2023 суддя звернув увагу керівництва Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на показання Позивача та свідків про наявність ознак правопорушення в діях іншої особи. Разом з тим таке звернення уваги не є встановленням протиправності дій працівників патрульної поліції під час складення протоколів і за своїм змістом не спростовує правомірності їхніх дій станом на 22.08.2022.
Крім того, обставини керування Позивачем транспортним засобом 22.08.2022 були предметом дослідження в адміністративних справах № 953/5093/22 та № 520/9217/22, за наслідками розгляду яких доводи Позивача про те, що він не був водієм, свого підтвердження не знайшли, а постанова серії ДП18 № 677360 від 22.08.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП залишена чинною. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Водночас постанови у справі про адміністративне правопорушення № 639/2501/22 преюдиційного значення в розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України не мають, оскільки ця норма поширюється на рішення, ухвалені у господарській, цивільній або адміністративній справі, до яких справа про адміністративне правопорушення не належить. 
Суд також зазначає, що підставою позову Позивач визначив саме факт закриття проваджень у справах про адміністративні правопорушення, наполягаючи у відповідях на відзиви на тому, що будь-які інші обставини предмету розгляду не відповідають. Доводів про очевидну невідповідність протоколів вимогам закону або про свавільний характер дій працівників патрульної поліції з наведенням відповідного обґрунтування Позивачем не заявлено, а суд відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог і підстав.
По-третє, Позивачем не доведено ані факту заподіяння йому моральної шкоди, ані причинного зв`язку між діями працівників патрульної поліції та заявленими негативними наслідками.
Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, Позивач обмежився загальними твердженнями про приниження честі та гідності, перебування у стані стресу, шкоду емоційному здоров`ю та втрату кар`єри, не надавши жодного доказу на підтвердження характеру, обсягу та тривалості страждань, погіршення стану здоров`я, порушення звичайного укладу життя чи інших негативних наслідків немайнового характеру. Тим часом за висновками Великої Палати Верховного Суду наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач, який має зазначити, у чому вона проявлялася, та обґрунтувати розмір її відшкодування.
Щодо посилань на втрату кар`єри суд зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 520/9217/22 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 встановлено, що звільнення Позивача зі служби в поліції відбулося внаслідок вчинення ним дисциплінарного проступку, встановленого за наслідками службового розслідування, а непритягнення особи до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в її діях дисциплінарного проступку. Отже, причинний зв`язок між складенням протоколів про адміністративне правопорушення та звільненням Позивача з посади відсутній.
Суд додатково враховує висновок, викладений у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025, за яким навіть встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі та як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.
За таких обставин сукупність умов, необхідних для покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди за статтею 1174 ЦК України, у цій справі відсутня, а тому позовна вимога про стягнення 136.000,00 грн задоволенню не підлягає.

Крім того, не підлягає задоволенню й вимога про стягнення 34.500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі № 639/2501/22.
Заявляючи цю вимогу, Позивач посилався на пункт 4 статті 3 Закону України №266/94-ВР, який, як зазначено вище, до спірних правовідносин не застосовується. Оскільки ця вимога за своєю правовою природою є вимогою про відшкодування майнової шкоди, вона підлягає доведенню за тими самими правилами статті 1174 ЦК України - через сукупність протиправності, шкоди та причинного зв`язку, наявність якої в цій справі не встановлена. Відтак ця вимога є похідною і розділяє долю основної вимоги.
Разом з тим суд відхиляє довід Державної казначейської служби України про те, що питання цих витрат мало вирішуватись у справі № 639/2501/22, оскільки КУпАП не передбачає механізму розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати Позивача відшкодуванню не підлягають. Судовий збір Позивачем не сплачувався на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

ІV. Резолютивна частина
Керуючись статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд вирішив:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовити.
2. Судові витрати покласти на Позивача.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач-1: Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код ЄДРПОУ: 37567646;
Відповідач-2: Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; код ЄДРПОУ: 40108646.

Суддя: