Дата документу 09.09.2026 Справа № 336/6985/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/6985/26   Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/2016/26   Суддя-доповідач: Сакоян Д.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року     м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)   Сакояна Д.І.
суддів:        Бредуна Д.С., Салтан Л.Г.

розглянувши без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Трачук Наталією Іванівною на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026 за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Міністерство оборони України про встановлення факту,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Трачук Н.І., звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2026 вищезазначену заяву залишено без руху, заявниці надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026 заяву визнано неподаною та повернуто заявниці.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Трачук Н.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 звернулась в порядку окремого провадження з заявою, в якій просила встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ухвалою суду від 13.07.2026 заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ЦПК України. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки заявниця та її представник в установлений судом строк недоліки, про які зазначалось в ухвалі не усунули, адже не було зазначено всіх належних заінтересованих осіб, тому існують підстави для повернення заяви через неусунення недоліків. 
Зазначене судом не відповідає дійсності, оскільки право вибору заінтересованих осіб належить заявниці. Подана до суду заява відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу. Дванадцятого листопада 2024 року загинув ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У нього дійсно є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження та реєстрація якого заявниці невідомі. При встановленні його місцезнаходження він не був виявлений на території України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2025 по справі № 336/7630/25 встановлено факт родинних відносин між заявницею та сином. У цій справі онук заявниці також не залучався до участі у справі. 
Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 11.08.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції зазначеним вище вимогам не відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця та її представник в установлений судом строк недоліки, про які зазначалось в ухвалі від 13.07.2026, в повному обсязі не усунули, оскільки в заяві не було зазначено всіх належних заінтересованих осіб, тому існують підстави для повернення заяви через неусунення недоліків.
Апеляційний суд з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх помилковими з огляду на наступне.
Сьомого липня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Трачук Н.І., подала до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву про встановлення факту.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2026 заяву залишено без руху, оскільки вона, на переконання суду першої інстанції, подана без додержання вимог ЦПК України. Заявницею вказано заінтересованою особою Міністерство оборони України, натомість не вказано відповідного ТЦК та СП, яким і готується висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги. З наданих до заяви документів видно, що у ОСОБА_2 є син ОСОБА_4 , яким наразі не було реалізоване право на отримання одноразової грошової допомоги, цього права він не втратив. Отже, рішення суду може безпосередньо вплинути на його права. Натомість заявниця взагалі у заяві приховує факт існування такої особи, не згадуючи про існування рідного сина ОСОБА_2 , а також не вказує дану особу в якості заінтересованої. Крім того, за поданою ОСОБА_1 квитанцією про сплату судового збору судовий збір не надходив та не зараховувався. Вказаний платіжний документ вже був використаний ОСОБА_1 при поданні іншої заяви до суду. Повторне подання одного платіжного документу по різним справах не відповідає чинному законодавству, адже за кожну заяву заявник сплачує судовий збір окремо. 
Для усунення недоліків суд першої інстанції запропонував заявниці надати заяву, яка відповідає вимогам чинного законодавства, у якій вказати усіх належних заінтересованих осіб, надати докази направлення вказаним особам копії заяви та додатків, сплатити судовий збір та надати платіжний документ про сплату судового збору.
Чотирнадцятого липня 2026 року заявниця ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Трачук Н.І., подала уточнену заяву про встановлення факту у якій серед учасників справи вказала ІНФОРМАЦІЯ_5 . До вказаної заяви заявниця додала квитанції про направлення уточненої заяви іншим учасникам справи, а також квитанцію про сплату судового збору. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026 заяву визнано неподаною та повернуто заявниці.
Обґрунтовані підстави для постановлення такої ухвали у суду першої інстанції були відсутні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У ч. 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі «Дія 97 проти України»).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення .
За приписами ч. 1 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначено у ст. 175 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Вимоги до змісту заяви про встановлення факту містяться у ст. 318 ЦПК України. За змістом вказаної норми права у заяві повинно бути зазначено:
1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;
2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;
3) докази, що підтверджують факт.
До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
За приписами ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 1 ст. 185 ЦПК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.
Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.
Цивільним процесуальним кодексом України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 13.06.2024 у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св24, від 13.11.2024 у справі № 308/14160/21, провадження № 61-5293св24.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця неправильно визначилася з учасниками справи, не вказала певну особу заінтересованою особою, тобто не усунула усі недоліки заяви, що визначені в ухвалі від 13.07.2026. Проте такі висновки не узгоджуються з вищенаведеними нормами права та правовими позиціями Верховного Суду.
Судом першої інстанцій не враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи. Суд переклав на заявника процесуальний обов`язок щодо визначення кола заінтересованих осіб. Саме по собі незазначення певної особи в якості заінтересованої особи взагалі не могло бути розцінене як порушення вимог ст. 175, 318 ЦПК України. Тим більше таке незазначення не могло бути підставою для подальшого визнання заяви неподаною та повернення її заявниці.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права є обґрунтованими, тож оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Трачук Наталією Іванівною на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026 за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Міністерство оборони України про встановлення факту – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2026 у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.І. Сакоян

Судді Д.С. Бредун

Л.Г. Салтан