П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року   місто Київ
справа № 756/13095/21
провадження № 22-ц/824/9650/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2026 року, постановлену у складі судді Жука М.В., суд,-
В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 24 грудня 2025 року про арешт коштів боржника.
Скарга обґрунтована тим, що 21 жовтня 2021 року Оболонським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання судового наказу № 756/13095/21 від 13 жовтня 2021 року щодо виплати аліментів.
24 грудня 2025 року Оболонським Оболонським відділом державної виконавчої служби у м. Києві було прийнято постанову про арешт коштів боржника у зв'язку з наявністю заборгованості по аліментам.
31 грудня 2025 року ОСОБА_1 електронною поштою отримав відповідь від 8 грудня 2025 року на свою заяву від 24 листопада 2025 року разом з розрахунком заборгованості за аліментами.
З розрахунку заборгованості вбачається, що платник аліментів регулярно платив аліменти, а поточна заборгованість виникла через те, що у липні 2025 року вдвічі зросли розмірі аліментів, про що заявник дізнався 31 грудня 2025 року.
Заявник вважає, що винесена державним виконавцем постанова є незаконною, зважаючи на наступне.
Порядок стягнення аліментів визначається ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». За наявності заборгованості зі сплати аліментів цією статтею передбачено низку дій державного виконавця. Серед цих дій арешту коштів боржника не передбачено взагалі. Крім того, основною метою виконавчого провадження є виконання рішення суду. Арешт коштів з подальшим дозволом проводити витратні операції у розмірі не більше 16000 грн. на місяць не тільки не сприяє погашенню боргу, що виник не з вини платника аліментів, але й заважає виплаті поточних аліментів.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2026 року та прийняти нове рішення у справі. Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що у порушення ст.450 ЦПК України засідання суду відбулося за відсутності заявника, при цьому останній не був повідомлений про новий час розгляду справи. Документи, подані суду першої інстанції, державним виконавцем заявнику не надсилалися, тому, відповідно до п.9 ст.83 ЦПК України, суд не мав права приймати їх до уваги.
Крім того, зазначає про те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює порядок стягнення аліментів і не передбачає можливість накладення арешту коштів.
Також зазначає, що на момент складання постанови розмір заборгованості за аліментами (25480,93 грн.) не перевищував суму платежів за три місяці (9883,75 грн. х3 = 29651,25 грн.).
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
Стягувач ОСОБА_2 та представник Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про місце, день і час засідання суду, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом установлено, що 13 вересня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 31 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Ярмоленко К.Ю. від 20 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_2 у ОСОБА_1 станом на 1 грудня 2025 року наявна заборгованість у розмірі 25480,93 грн.
Постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Ярмоленко К.Ю. від 24 грудня 2025 року у зв`язку з наявною заборгованістю накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_2 у ОСОБА_5 станом на 2 березня 2026 року наявна заборгованість у розмірі 58494,18 грн.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що станом на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів була визначена розрахунком, який у встановленому порядку останнім не оскаржений та є чинним, а сукупний розмір заборгованості на той час перевищував суму відповідних платежів за три місяці. Таким чином, державний виконавець діяв у спосіб передбачений законом та в межах своїх повноважень. При цьому будь-яких суттєвих порушень вимог закону державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови, що впливала би на правомірність його дій під час розгляду скарги ОСОБА_1 судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україна чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Установлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, з якою Україна не має договору про правову допомогу. ОСОБА_1 в Україні не працевлаштований і не отримує пенсію.
Таким чином, розмір аліментів державним виконавцем визначається із середньої заробітної плати працівника у місті Києві. Звернути стягнення на заробітну плату, пенсію не представляється можливим.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Із наданого заявником розрахунку заборгованості по аліментам станом на 1 грудня 2025 року розмір заборгованості становив 25480,93 грн.
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який був наданий ОСОБА_1 до апеляційної скарги, вбачається, що розмір заборгованості останнього на кінець грудня 2025 року становив 36561,68 грн.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сукупний розмір заборгованості із сплати аліментів ОСОБА_1 на день прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця не перевищував суму платежів платника аліментів за три місяці. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що він не був повідомлений про перерахунок аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівників у м. Києві, то і в цій частині колегія суддів вважає доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа від стягувача; 2) подання заяви стягувача або боржника; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідну заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надсилання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
Отже, здійснення державним виконавцем перерахунку попередньо нарахованих аліментів задля приведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у відповідність до ст.195 Кодексу та визначеної середньої заробітної плати працівника у місті Києві не зобов`язує державного виконавця повідомляти боржника про такий перерахунок.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено накладення арешту, є також безпідставними, оскільки частиною 2 цієї статті передбачено право державного виконавця у разі наявності заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, звернути стягнення на майно платника аліментів.
Грошові кошти, які знаходяться на рахунках платника аліментів, є майном платника, на яке можливо звернути стягнення у межах суми звернення стягнення, що і було виконано державним виконавцем.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заявник не був повідомлений про новий час розгляду справи, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки про розгляд справи 4 березня 2026 року ОСОБА_1 був повідомлений. Посилання останнього на те, що в суді не було світла і призначене судове засідання не відбулося жодними доказами не підтверджується.
Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже, оскільки оскаржуване ОСОБА_1 рішення головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. було прийняте останньою відповідно до закону, в межах її повноважень, і право ОСОБА_1 , який певною сумою розміщених на його рахунку грошей може користуватися, не було порушено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, - підстави для її скасування відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус