ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 759/9508/16-ц
провадження № 61-7439св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються, - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби 
у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Солом`янський РВ ДВС у м. Києві), в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, стягувач - ОСОБА_2 .
2. На обґрунтування вимог скарги зазначав, що у провадженні Солом`янського РВ ДВС у м. Києві знаходиться виконавче провадження НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа у справі 
№ 759/9508/16-ц, дублікат якого видано Святошинським районним судом міста Києва 12 липня 2018 року, про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі, який після зміни способу та розміру стягнення аліментів рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року, 1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до досягнення ними повноліття.
3. 13 грудня 2021 року Солом`янським РВ ДВС у м. Києві було зареєстровано його заяву, датовану 07 грудня 2021 року, в якій він просив перерахувати та відобразити розмір заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з дати подачі позову (06 липня 2016 року), врахувати спосіб стягнення згідно ухвали суду 
від 26 листопада 2019 року, окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження.
4. Станом на дату звернення до суду зі скаргою письмова відповідь на його заяву не надходила.
5. З урахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 просив суд:
- визнати бездіяльність відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві зловживанням процесуальними правами та застосувати захід процесуального примусу: стягнути в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_2, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райффайзен банку, наявною у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 
2018 року включно;
- зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_2, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування 28 липня 2021 року судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, згідно заяви скаржника.
Короткий зміст ухвали районного суду
6. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 
2022 року провадження в частині вимог заявника про зобов`язання відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_1, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райффайзен банку, наявною у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 2018 року включно; зобов`язання відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_1, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме 
1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття; зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», закрито.
У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.
7. Ухвала районного суду в частині закриття провадження мотивована тим, що заявник уже звертався до суду з аналогічними вимогами щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, стягнутих судовим рішенням, за результатами розгляду яких ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року було зобов`язано відповідальних осіб Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. 
8. Ураховуючи, що суд установив наявність судового рішення, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
9. Щодо вимог заявника про зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування судом 28 липня 2021 року постанов про арешт майна боржника, про обмеження права виїзду за межі України, права керування транспортними засобами, права користування вогнепальною зброєю, права на полювання та визнати таку бездіяльність незаконною, районний суд дійшов висновку, що заявник не порушував питання про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанов про скасування зазначених обмежень, а також не наводив тверджень про відсутність таких постанов. З огляду на це районний суд дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог та відмовив у їх задоволенні.
10. При цьому суд зауважив, що твердження скаржника про невчинення Солом`янським РВ ДВС у м. Києві будь-яких дій на виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року, зокрема про те, що відповідні обмеження у правах не скасовані, жодними доказами не підтверджено. Зокрема, скаржник не надав суду витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, належного йому, станом на дату звернення до суду або відомостей про наявність інформації щодо таких обмежень у базах даних уповноважених органів.
11. Щодо вимоги про видалення відомостей про скаржника з Єдиного реєстру боржників районний суд зазначив, що під час розгляду скарги не встановлено відсутності у заявника заборгованості зі сплати аліментів, тоді як ухвалою суду від 28 липня 2021 року відповідний орган зобов`язано лише здійснити перерахунок такої заборгованості, що свідчить про необґрунтованість вищевказаної вимоги.
12. Водночас, відмовляючи у задоволенні вимог скарги про визнання бездіяльності відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві - зловживанням процесуальними правами та застосування заходу процесуального примусу (стягнення в дохід державного бюджету з відповідальної особи штрафу у виді трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), суд мотивував своє рішення тим, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду та можливе виключно за його ініціативи, а не за клопотанням учасника справи.
13. Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, суд першої інстанції вказав на недоведеність останньої.
Короткий зміст оскаржуваних постанов суду апеляційної інстанції
14. Скарга неодноразово переглядалася в апеляційному порядку.
15. Постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Святошниського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року - без змін.
16. Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-7900св24).
17. Останньою постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 
2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райффайзен банку, наявною 
у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 2018 року включно.
Зобов`язано відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття.
Зобов`язано державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, згідно заяви скаржника.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
18. Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення вимог скарги, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику сторін у судове засідання, тобто учасники справи не були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, що є підставою для скасування ухвали районного суду із ухваленням нового судового рішення.
19. Водночас апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги в частині невжиття відповідальними особами Солом`янського РВ ДВС у м. Києві належних заходів щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням вимог заяви боржника від 07 грудня 2021 року, мотивуючи своє рішення тим, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів із відображенням її складових у розрахунку заборгованості, зокрема, у разі подання відповідної заяви стягувачем або боржником. Водночас уповноважені особи суб`єкта оскарження за заявою ОСОБА_1 такого розрахунку не здійснили, що свідчить про наявність підстав для задоволення зазначеної вимоги.
20. Відтак, з метою усунення допущених суб`єктом оскарження порушень апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райффайзен банку, наявною 
у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утримані податки, до листопада 2018 року включно та зобов`язання відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття та зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, згідно заяви скаржника.
21. Також апеляційний суд за наслідками апеляційного перегляду справи дійшов висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання бездіяльності відповідальних осіб Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу під час розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби не пов`язана із захистом суб`єктивних прав заявника, тобто зазначена вимога не свідчить про порушення прав ОСОБА_1 та не дає підстав для її задоволення.
22. Щодо вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування 28 липня 2021 року судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників, колегія суддів апеляційного суду зауважила, що у разі скасування на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, арешту майна боржника, обмеження керування транспортними засобами, обмеження користування вогнепальною зброєю, обмеження у праві полювання, окрім обмеження в праві виїзду за межі України, такі обмеження знімаються згідно з постановами виконавця, які він направляє відповідним установам.
23. Відтак, оскільки заявником безпосередньо вимог про визнання незаконною бездіяльності виконавця щодо невинесення постанов про скасування обмежень у правах скаржника перед судом не порушувалось, 
а жодних тверджень щодо відсутності таких постанов скаржником наведено не було, як і не надано доказів того, що у нього відсутня заборгованість за виконавчим документом, оскільки відповідно до частини сьомої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вищезгаданої вимоги.
24. Відмовляючи у задоволенні вимоги заявника ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження апеляційний суд виходив з того, що остання також не підлягає задоволенню з тих підстав, що суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
25. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, в якій просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути на його користь з відповідних осіб 1 101,80 грн понесених останнім судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, а саме витрат зі сплати судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн, та 605,60 грн при подачі касаційної скарги.
26. Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.
27. Стягнуто з Солом`янського РВ ДВС у м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги в загальному розмірі 550,90 грн.
28. Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення у справі частково, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що останні підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог скарги (50%), а саме: за подання апеляційної скарги - 248,10 грн та за подання касаційної скарги - 302,80 грн.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
29. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року у вказаній справі.
30. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
31. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами апеляційного перегляду скарги на дії Солом`янського РВ ДВС у м. Києві, у частині відмови в задоволенні скарги та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення відповідних вимог, а також скасувати додаткове судове рішення суду апеляційної інстанції в частині часткового відшкодування судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в повному обсязі.
32. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
33. На переконання  ОСОБА_1 , апеляційний суд не застосував положення статті 451 ЦПК України, а також застосував вимоги статті 141 ЦПК України, які не підлягали застосуванню замість статті 452 ЦПК України, яка не передбачає часткової компенсації судових витрат за наслідками вирішення скарги на дії державного виконавця.
34. Також ОСОБА_1 вказує на необхідність формування Верховним Судом єдиної правозастосовчої практики щодо Глави 9 Розділу І ЦПК України, а саме застосування до державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, як до учасника справи, заходів процесуального примусу.
35. Відтак, на переконання заявника, апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування до суб`єкта оскарження заходів процесуального примусу, оскільки останній не виконав судове рішення, а саме ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року, у змісті якої, зокрема, було закріплено обов`язок повідомити суд і заявника про виконання вимог ухвали за наслідками вирішення скарги ОСОБА_1 .
36. Також вказує, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив 
у задоволенні вимоги про зобов`язання державного виконавця повідомити відповідні установи про скасування обмежень, застосованих проти заявника як боржника у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до змісту 
статті 451 ЦПК України суд мав обов`язок за наслідками вирішення скарги зобов`язати відповідний орган виконавчої служби до вчинення дій.
37. Щодо відшкодування судових витрат вказує, що при вирішенні питання про відшкодування останніх на користь заявника підлягали застосуванню приписи статті 452 ЦПК України, які, своєю чергою, не передбачають часткової компенсації судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, а тому компенсації підлягає вся сума понесених заявником судових витрат.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
38. У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив Солом`янського РВ ДВС у м. Києві, у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року у справі № 759/9508/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 33 % з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 липня 2016 року і до їх повноліття.
40. 12 липня 2018 року Святошинським районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа № 759/9508/16-ц у вищевказаній справі.
41. Постановами державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Москаленка А. А. від 16 липня 2018 року відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/9508/16-ц, виданого 12 липня 
2018 року, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .
42. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16 липня 2018 року №56324301 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис №16985112 про арешт всього рухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року.
43. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №172735208 від 05 липня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження 27053850 щодо арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна 
від 16 червня 2018 року, виданого Солом`янським РВ ДВС у м. Києві 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
44. Відповідно до повідомлення Солом`янського РВ ДВС у м. Києві №46673 від 09 липня 2019 року відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників.
45. Постановами головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві Штойко Л. Р. від 09 липня 2019 року у виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_1 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа у справі № 759/9508/16-ц, виданого 12 липня 2018 року.
46. Постановою головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві Штойко Л. Р. від 26 вересня 2019 року у виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_1 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .
47. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 16 вересня 2020 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено частково.
48. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Штойки Л. Р. при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 - визнано незаконною та скасовано.
49. Визнано незаконними дії головного державного виконавця Штойки Л. Р. та скасовано винесені нею постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про арешт коштів боржника.
50. Зобов`язано головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві Штойку Л. Р. перерахувати заборгованість та відобразити її повністю з дня пред`явлення позову - щомісяця у Додатку 15 до Інструкції, у спосіб з врахуванням доводів скаржника та надати розрахунок сторонам виконавчого провадження.
51. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 
2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 02 грудня 2019 року (справа № 759/20392/18), позов ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: сина - ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
з 33% з усіх видів заробітку відповідача на 1 059,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до досягнення їх повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею додаткові витрати на дітей в розмірі 2 990,00 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.
52. Постановами старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві Сірацької М. В. від 03 листопада 2020 року скасовано тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 5679999, які були встановлені постановами 
від 09 липня 2019 року, та знято арешт з усіх рахунків, належних ОСОБА_1 .
53. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, зобов`язано старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва Сірацьку М. В., здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у спосіб згідно з ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року.
54. Постановами старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві Сірацької М. В. від 03 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа у справі № 759/9508/16-ц, виданого 12 липня 2018 року.
55. 11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій, з урахуванням заяви про збільшення вимог, просив суд:
- визнати невідповідним закону та скасувати розрахунок заборгованості 
від 19 квітня 2021 року, розрахований державним виконавцем Марченко О. Ю. 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а також від 07 липня 2021 року, розрахований державним виконавцем Пилипишиним П. Б.;
- обчислити судом розмір заборгованості аліментів для встановлення відсутності законних підстав для вчинення оскаржуваних боржником виконавчих дій;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати заборгованість зі сплати аліментів з дати початку стягнення аліментів (06 липня 2016 року), враховуючи утримані податки;
- перерахувати сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження (липень 2018 року), новий розмір і форму стягнення аліментів, встановлені рішенням суду від грудня 2018 року, та надіслати його сторонам виконавчого провадження;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати заборгованість зі сплати аліментів у спосіб згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва 26 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 16 вересня 2020 року;
- визнати незаконними дії державних виконавців Солом`янського РВ ДВС 
у м. Києві та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах: виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, 
а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити всі банківські установи про зняття арешту з коштів на рахунках згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги суд і заявника - не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання; визнати незаконними ненадання відповідей на заяви та запити скаржника державними виконавцями Солом`янського РВ ДВС у м. Києві та зобов`язати надати відповіді.
56. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 
2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано розрахунок заборгованості від 19 квітня 
2021 року, виконаний державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві Марченко О. Ю. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, та розрахунок заборгованості від 07 липня 2021 року, розрахований державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві Пилипишиним П. Б.
Зобов`язано державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві, який здійснює виконавче провадження № НОМЕР_1, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , 
з 06 липня 2016 року, враховуючи утримані податки та збори, та ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року у справі 
№ 759/9508/16.
Визнано незаконними дії державних виконавців Солом`янського ВДВС у м. Києві та скасовано винесені ними постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників.
57. 13 грудня 2021 року Солом`янським РВ ДВС у м. Києві було зареєстровано заяву ОСОБА_1 , датовану 07 грудня 2021 року, в якій останній просив перерахувати та відобразити розмір заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з дати подачі позову 06 липня 2016 року, врахувати спосіб згідно ухвали суду від 26 листопада 2019 року, окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження.
58. Відповіді на вищевказану заяву ОСОБА_1 не отримував.
Позиція Верховного Суду
59. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
60. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
61. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
62. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
63. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
64. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
65. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
66. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
67. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
68. Щодо оскарження заявником постанови Київського апеляційного суду 
від 24 лютого 2025 року колегія суддів зауважує, що заявник оскаржує її виключно в частині відмови в задоволенні вимог скарги на бездіяльність державного виконавця, а відтак колегія суддів переглядає постанову суду апеляційної інстанції лише в цій частині.
69. Відтак щодо вимог скарги про визнання бездіяльності відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві зловживання процесуальними правами та застосування заходу процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у виді трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб колегія суддів зауважує таке.
70. Порушуючи перед судом вищевказану вимогу, ОСОБА_1 у якості підстави застосування заходу процесуального примусу до відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві посилався на те, що останнім жодних дій, спрямованих на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва 
від 28 липня 2021 року, не було вчинено, оскільки обмеження скаржника у його правах скасовані не були, з реєстру боржників скаржника не видалено, про виконання ухвали суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання не повідомлено.
71. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
72. Згідно з частиною третьої статті 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
73. Відповідно до частин першої, другої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
74. Згідно з частиною першою статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 
5) штраф.
75. Згідно з частинами першою, другою статті 148 ЦПК України у редакції чинній на момент звернення до районного суду зі скаргою, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
76. При цьому колегія суддів зауважує, що порядок застосування заходів процесуального примусу та їх перелік визначено законодавцем у змісті Глави 9 Розділу І ЦПК України, тобто зміст останньої фактично підлягає застосуванню, зокрема, під час здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого змістом Розділу VII ЦПК.
77. Водночас, як зазначено Верховним Судом у постанові від 03 березня 
2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20), під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, 
у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду 
і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.
78. Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі 
№ 345/2935/21 (провадження № № 61-2472св22) вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
79. Комплексний аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що фактично під зловживанням процесуальними правами слід розуміти дії учасника справи, спрямовані на ускладнення розгляду справи (вирішення спору).
80. При цьому колегія суддів зауважує, що добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети. При цьому невиконання стороною обов`язку добросовісно здійснювати свої процесуальні права має кваліфікуватися як зловживання ними. Зловживання процесуальними правами - це вчинення учасником процесу дій у межах дозволеної поведінки, однак ізвикористанням свого права в цілях, що суперечать завданням правосуддя (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 рокуу справі № 753/6745/17 (провадження № 61-10424св20)).
81. Вищезазначене дає підстави для висновку, що невиконання обов`язку не є зловживанням правом в розумінні цивільного процесуального законодавства.
82. Наведене свідчить про обґрунтованість висновку апеляційного суду про те, що ЦПК України передбачає здійснення судового контролю за виконанням судових рішень виключно шляхом розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця та за результатами їх розгляду, 
у разі встановлення обґрунтованості скарги, постановлення ухвали, якою поновлюється порушене право заявника шляхом визнання оскаржуваних рішення, дії чи бездіяльності неправомірними та зобов`язання державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця усунути допущене порушення. З огляду на це апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання бездіяльності відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу під час розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність відповідальних осіб органу державної виконавчої служби не пов`язана із захистом суб`єктивних прав заявника, а відтак задоволенню не підлягає.
83. Таким чином, доводи касаційної скарги у вищезгаданій частині не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи, оскільки зводяться до тлумачення заявником норм процесуального права на власний розсуд.
84. Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування 28 липня 2021 року судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників колегія суддів зауважує таке.
85. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
86. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
87. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
88. Відтак, судами попередніх інстанцій встановлено та не оспорюється заявником касаційної скарги, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, визнано незаконними дії державних виконавців Солом`янського ВДВС у м. Києві та скасовано винесені ними постанови у виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_1, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників (провадження № 4-с/759/118/21).
89. Водночас колегія суддів зауважує наступне.
90. З метою узгодження дій органів та осіб, які відповідно до закону здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) у разі застосування щодо осіб заходів тимчасового обмеження у праві виїзду з України або заборони в`їзду в Україну з використанням відповідної бази даних Держприкордонслужби розроблено Порядок взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затверджений наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30 січня 2018 року 
№ 256/5/65 (далі - Порядок № 256/5/65).
91. Пунктом 4 розділу ІV Порядку № 256/5/65 передбачено, що інформацію про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду з України уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі отриманої засвідченої судом копії судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, що набрало законної сили та має відповідну відмітку про дату набрання законної сили.
Засвідчена судом копія судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України з відміткою про дату набрання законної сили у разі її надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після надходження сканується у кольоровому зображенні та вноситься до Системи.
Виконавець формує в Системі супровідний лист на адресу уповноваженого органу Держприкордонслужби з використанням кваліфікованого електронного підпису, до якого додається сканована копія судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, та передає за допомогою Системи до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання.
Інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі:
винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;
винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за виконавчим документом про стягнення аліментів.
Після реєстрації в Системі документа, на підставі якого здійснюється вилучення інформації з бази даних, та супровідного листа на адресу уповноваженого органу Держприкордонслужби з використанням кваліфікованого електронного підпису зазначена інформація передається виконавцем за допомогою Системи до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання.
92. В свою чергу, порядком, який визначає механізм взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України з державними, приватними виконавцями при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів є Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затверджений наказом Міністерства внутрішній справ України, Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року № 64/261/5 (далі - Порядок № 64/261/5).
93. Пунктом 2 розділу VІІ Порядку № 64/261/5 передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами припиняється на підставі постанови державного виконавця у разі: 
погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5, 7, 9, 10 частини першої статті 39 Закону.
Постанова державного виконавця надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП.
94. Пунктом 2 розділу VІІІ Порядку № 64/261/5, своєю чергою, передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, припиняється на підставі постанови державного виконавця у разі:
погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5, 7, 9, 10 частини першої статті 39 Закону.
Постанова державного виконавця надсилається до ЄІС в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП.
95. До запровадження взаємодії відповідно до розділів ІІ, ІІІ, VII, VІІІ Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого цим наказом, обмін документами між державними, приватними виконавцями, Головним сервісним центром МВС та Національною поліцією України здійснюється в паперовому вигляді засобами поштового зв`язку (пункт 4 наказу Міністерства внутрішній справ України, Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року № 64/261/5).
96. Водночас порядок зняття арешту з майна, передбачений, зокрема, змістом статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини другої якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
97. Комплексний аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що у разі скасування, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, арешту майна боржника, обмеження керування транспортними засобами, обмеження користування вогнепальною зброєю, обмеження у праві полювання, окрім обмеження в праві виїзду за межі України, такі обмеження знімаються згідно з постановами виконавця, які він направляє відповідним установам.
98. Відтак, звертаючись до суду зі скаргою у справі, яка є предметом касаційного перегляду, ОСОБА_1 вимог про визнання незаконною бездіяльності виконавця щодо невинесення відповідних постанов про скасування обмежень прав останнього не порушував та жодних тверджень щодо відсутності таких постанов не наводив, як і не надав доказів на підтвердження відсутності заборгованості за виконавчим документом, оскільки відповідно до частини 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
99. Ураховуючи відсутність у скарзі відповідних вимог, а також доказів на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в частині вимог про зобов`язання державного виконавця повідомити відповідні установи про скасування судом 
28 липня 2021 року постанов про арешт майна боржника, про обмеження права виїзду за межі України, права керування транспортними засобами, права користування вогнепальною зброєю, права на полювання, а також про видалення відомостей про скаржника з Єдиного реєстру боржників. Доводи касаційної скарги, своєю чергою, такого висновку апеляційного суду не спростовують.
100. Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження колегія суддів зауважує, що виконавець 
в силу приписів частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:
1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;
2) подання заяви стягувачем або боржником;
3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;
4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;
5) закінчення виконавчого провадження.
101. Більше того колегія суддів зауважує, що в силу приписів частини першої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. 
102. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, про що неодноразово зауважувалось Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 01 квітня 2020 року у справі № 732/1821/18 (провадження № 61-18278св19), від 10 квітня 2024 року у спарві № 175/2504/13 (провадження № 61-12799св23), а також від 14 травня 2026 року у справі № 646/7778/23 (провадження № 61-5747св25), висновки якої підлягають врахуванню в силу приписів частини третьої статті 400 ЦПК України.
103. Відтак, оскільки згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право вчиняти дії та приймати рішення щодо вчинення конкретних виконавчих дій належить саме державному виконавцю, а суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення таких дій, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження, а доводи касаційної скарги таких висновків апеляційного суду не спростовують.
104. Таким чином доводи касаційної скарги в частині оскарження заявником постанови Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
105. Щодо оскарження заявником додаткової постанови Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року колегія суддів зауважує таке.
106. У частині першій статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
107. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови 
в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).
108. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника 
(стаття 452 ЦПК України).
109. Вищезазначені норми права є взаємодоповнюючими та підлягають застосуванню, зокрема, до спірних правовідносин.
110. Аналогічних висновків щодо застосування принципу пропорційності при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у справах на стадії судового контролю за виконанням судових рішень дійшла Велика Палата Верховного Суду у змісті пункту 73 постанови від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24), у змісті якої вказала, що стаття 129 ГПК України (аналогічні положення статті 141 ЦПК України) регламентує розподіл судових витрат (як судового збору, так і інших витрат), визначаючи загальне правило, згідно з яким інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) залежно від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.
111. Відтак, оскільки скаргу заявника на бездіяльність державного виконавця за наслідками апеляційного перегляду справи було задоволено частково, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь заявника судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, а доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до власного тлумачення заявником норм права та не свідчать про наявність підстав для її задоволення.
112. Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
113. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
114. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
115. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
116. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
117. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк