ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
02 вересня 2026 року | Справа № 903/534/26

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Губиш І.О., розглянувши справу
за позовом Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» 
до відповідача: Цуманської селищної ради 
про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради,

Представники сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув;

Встановив: Дочірнє підприємство «Рибгосп «Цумань» 03.06.2026 звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Цуманської селищної ради, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Цуманської селищної ради № 28/57 від 26.10.2023 «Про припинення права постійного користування землею згідно Державного акту» та рішення Цуманської селищної ради № 30/9 від 29.11.2023 «Про внесення змін в рішення сесії Цуманської селищної ради від 26.10.2023 № 28/57 «Про припинення права постійного користування землею згідно Державного акту» в частині припинення права постійного користування Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» на земельні ділянки площею 0,9669 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2038) та площею 0,7227 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2039).
Позовна заява Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» від 03.06.2026 подана до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 03.06.2026 та зареєстрована за вх. № 01-52/599/26 від 03.06.2026.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 розгляд справи розподілено судді Дем`як В.М.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 08.06.2026 позовну заяву Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» залишено без руху та запропоновано позивачу впродовж 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви.
19.06.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх. № 01-87/3588/26, до якої заявник долучив квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 903/534/26, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.07.2026.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана в електронний кабінет позивача та на офіційну електронну адресу відповідача і, відповідно до довідки про доставку електронного листа, доставлена 23.06.2026.
01.07.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив.
Ухвалою суду від 20.07.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.08.2026.
Ухвалою суду від 10.08.2026 розгляд справи відкладено по суті на 02.09.2026 
Представник позивача не прибув у дане судове засідання, через відділ діловодства суду подав заяву за вх.№01-75/2026/26 від 02.09.2026 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заяву за вх.№ 01-87/4792/26 від 13.08.2026 про розгляд справи без його участі, в позові просить суд відмовити з підстав викладених у відзиві.
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивачів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, встановив:
Дочірнє підприємство «Рибгосп «Цумань» є спеціалізованим підприємством рибного господарства з прісноводного розведення риби та є правонаступником Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп». У господарському користуванні позивача перебуває ряд земельних ділянок для ведення рибного господарства (стави).
У 2001 році Радою народних депутатів Ківерцівського району Волинської області Дочірньому підприємству «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» видано два державні акти на право постійного користування земельними ділянками на території Ківерцівського району для ведення рибного господарства, а саме:
– державний акт на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001 щодо земельної ділянки площею 49,88 га, яка знаходиться на території Цуманської селищної ради;
– державний акт на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 000703 від 27.12.2001 щодо земельної ділянки площею 173,77 га, яка знаходиться на території Дубищенської сільської ради.
План зовнішніх меж долучено до актів. Акти зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 27.
У межах земельних ділянок, на які позивачу видано зазначені державні акти, у 2017 році для подальшої передачі в оренду було утворено три земельні ділянки: площею 0,9669 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2038), площею 0,7227 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2039) та площею 1,6247 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2037).
Рішенням Цуманської селищної ради № 15/8 від 20.06.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано зазначені земельні ділянки в оренду ТОВ «Цумань-Риба» строком на 49 років; 20.07.2017 між Цуманською селищною радою (орендодавець) та ТОВ «Цумань-Риба» (орендар) укладено відповідні договори оренди землі. Згоди позивача як постійного землекористувача на такі дії отримано не було.
Листами ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 04.06.2019 № ПІ-38/0-38/0/63-18 та від 30.04.2021 № 28-3-0.3-2898/2-21 підтверджено факт розміщення трьох зазначених земельних ділянок у межах чинних державних актів на право постійного користування Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» та перебування їх у постійному користуванні позивача.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 02.05.2023 у справі № 903/822/21, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 12.12.2023, договори оренди зазначених земельних ділянок, укладені між Цуманською селищною радою та ТОВ «Цумань-Риба», визнано недійсними, а наявність у Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами 0721855700:01:001:2037, 0721855700:01:001:2038, 0721855700:01:001:2039 у межах Державного акта серії І-ВЛ № 001576 — підтверджено.
Незважаючи на зазначені судові рішення, Цуманська селищна рада прийняла рішення № 28/57 від 26.10.2023 «Про припинення права постійного користування землею згідно Державного акту», яким вирішила доручити виконавчому комітету провести необхідні дії щодо припинення права постійного користування Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» за Державним актом серії І-ВЛ № 001576 щодо земельних ділянок площею 0,9669 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2038) та площею 0,7227 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2039).
Підставою прийняття цього рішення зазначено пункт «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України — набуття громадянином ОСОБА_1 права власності на склад кормів (літера Г-1) площею 308,6 кв. м та склад кормів № 2 (літера Й-1) площею 352,12 кв. м по вулиці Васильєва, 46 у смт Цумань. Однак, доказів набуття у власність вказаних приміщень даним громадянином та розміщення даних приміщень на спірних земельних ділянках відповідачем суду надано не було.
Рішенням Цуманської селищної ради № 30/9 від 29.11.2023 «Про внесення змін в рішення сесії Цуманської селищної ради від 26.10.2023 № 28/57» до попереднього рішення внесено зміни, а саме: пунктом 1 — припинити право постійного користування Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» за Державним актом І-ВЛ № 001576 на земельну ділянку площею 0,9669 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2038); пунктом 2 — припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 0,7227 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2039); пунктом 3 — провести державну реєстрацію припинення права постійного користування та внести відповідні дані до земельно-кадастрової документації.
Судом встановлено, що загальна площа об`єктів нерухомого майна, право власності на які набув ОСОБА_1 , становить 660,72 кв. м (308,6 кв. м + 352,12 кв. м). Водночас оспорюваними рішеннями припинено право постійного користування позивача земельними ділянками загальною площею 1,6896 га (16 896 кв. м), що більш ніж у 25 разів перевищує площу самих споруд.
Доказів, які підтверджували б належність даних приміщень ОСОБА_1 та необхідність встановлення саме такої площі земельних ділянок для обслуговування зазначених споруд, матеріали справи не містять. Технічної документації із землеустрою, якою було б обґрунтовано розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , не складено та не затверджено.
Обставин набуття ОСОБА_1 зазначених об`єктів нерухомого майна та їх технічні характеристики судом не встановлено та відповідних доказів учасниками справи не надано.
Обставин добровільної відмови позивача від права постійного користування спірними земельними ділянками, а так само наявності інших підстав припинення права користування, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, судом не встановлено. Письмової згоди позивача на вилучення земельних ділянок відповідач не отримував.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 903/229/24, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.05.2026, визнано протиправним та скасовано рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом щодо суміжної земельної ділянки площею 1,6247 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2037), сформованої у межах того самого Державного акта серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані рішення прийняті поза межами підстав і порядку припинення права постійного користування земельною ділянкою, суперечать статтям 92, 120, 141, 149, 152 Земельного кодексу України та статті 21 Цивільного кодексу України, порушують безстрокове право позивача, підтверджене чинними державними актами та судовими рішеннями, що набрали законної сили. Позивач наголошує, що площа земельних ділянок, право користування якими припинено, у понад 25 разів перевищує площу споруд, набутих ОСОБА_1 , а технічної документації із землеустрою на обґрунтування такого розміру не складено, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на те, що оспорювані рішення прийнято ним у межах повноважень, передбачених пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України у зв`язку з набуттям ОСОБА_1 права власності на розташовані на спірних земельних ділянках споруди. На думку відповідача, за змістом статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на нерухоме майно, переходить право користування земельною ділянкою в межах усієї сформованої земельної ділянки, а тому право позивача на спірні земельні ділянки припинилося, і відповідні рішення ради є правомірними.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Аналіз наведених положень свідчить, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого, зокрема, органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 21.03.2023 у справі № 920/456/19).
У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу (стаття 12 Земельного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою — це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначив, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте особами в установлених законодавством випадках; раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними.
Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття такого права, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», є дійсними (пункт 10 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).
Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, та інші підстави, визначені цією статтею.
Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140– 149 Земельного кодексу України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
У відповідності до статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням відповідних органів. Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів — у судовому порядку.
За приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Щодо доводів відповідача про перехід до ОСОБА_1 права користування спірними земельними ділянками в межах усієї їх площі суд зазначає таке.
За змістом статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Водночас, за правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2025 у справі № 922/908/22, площа земельної ділянки повинна відповідати площі, яку безпосередньо займають відповідні об`єкти нерухомого майна, а також може бути дещо більшою від такої площі у разі необхідності обслуговування цих об`єктів, при цьому така площа повинна бути обґрунтованою у відповідній технічній документації із землеустрою. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки в будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22 зазначив, що власник нерухомого майна не позбавлений права та можливості самостійно оформити право на належну йому частину земельної ділянки, що розташована під об`єктом нерухомості та необхідна для його обслуговування, відповідно до порядку надання земельних ділянок державної та комунальної власності в користування, передбаченого статтями 123, 124 Земельного кодексу України.
У цій справі судом встановлено, що загальна площа споруд, право власності на які набув ОСОБА_1 , становить 660,72 кв. м, тоді як оспорюваними рішеннями припинено право постійного користування позивача земельними ділянками загальною площею 1,6896 га (16 896 кв. м), тобто у понад 25 разів більшою. Технічної документації із землеустрою, якою було б обґрунтовано необхідність встановлення саме такої площі для обслуговування зазначених споруд, не складено, доказів такої необхідності учасники справи не надали. Обставин набуття ОСОБА_1 цих споруд від позивача судом не встановлено.
За таких обставин доводи відповідача про перехід до третьої особи права користування земельними ділянками в межах усієї їх площі є необґрунтованими та не взято до уваги суду.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Наявність у Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами 0721855700:01:001:2037, 0721855700:01:001:2038, 0721855700:01:001:2039 у межах Державного акта серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001 встановлена рішенням Господарського суду Волинської області від 02.05.2023 у справі № 903/822/21, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 12.12.2023, а також постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 903/229/24, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.05.2026. У зазначених справах беруть участь ті самі особи, що й у цій справі, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню та беруться судом як встановлені.
Згідно з принципом правової певності як основним елементом верховенства права та з урахуванням обов`язковості судових рішень (стаття 129-1 Конституції України) рішення, що набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів. Прийняття органом місцевого самоврядування рішень усупереч встановленому судом праву позивача суперечить зазначеному принципу.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Оцінюючи встановлені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішень № 28/57 від 26.10.2023 та № 30/9 від 29.11.2023 в оспорюваній частині Цуманська селищна рада діяла поза межами підстав, визначених статтею 141 Земельного кодексу України, та поза встановленим статтями 140– 149 цього Кодексу порядком, без письмової згоди позивача як постійного землекористувача та за відсутності його добровільної відмови від права користування, чим порушила вимоги статті 19 Конституції України, статей 92, 120, 141, 149, 152, 155 Земельного кодексу України.
Оспорювані рішення є правовими актами індивідуальної дії, суперечать актам цивільного законодавства та порушують права і законні інтереси позивача як постійного землекористувача, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню в оспорюваній частині на підставі частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідач належними та допустимими доказами наведених позивачем обставин не спростував, доказів наявності передбачених законом підстав для припинення права постійного користування позивача спірними земельними ділянками, а також доказів обґрунтованості площі земельних ділянок, необхідної для обслуговування споруд Гуменюка О.В., суду не надав.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 324,80 грн, що підтверджується квитанцією, доданою до заяви про усунення недоліків позовної заяви за вх. № 01-87/3588/26 від 19.06.2026. Оскільки позов задоволено повністю, зазначені витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Цуманської селищної ради № 28/57 від 26.10.2023 «Про припинення права постійного користування землею згідно Державного акту» та рішення Цуманської селищної ради № 30/9 від 29.11.2023 «Про внесення змін в рішення сесії Цуманської селищної ради від 26.10.2023 № 28/57 «Про припинення права постійного користування землею згідно Державного акту» в частині припинення права постійного користування Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» на земельні ділянки площею 0,9669 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2038) та площею 0,7227 га (кадастровий номер 0721855700:01:001:2039).
3. Стягнути з Цуманської селищної ради (45233, Волинська область, Луцький район, селище Цумань, вулиця Президента Грушевського, будинок 2, код ЄДРПОУ 04333885) на користь Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» (43021, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 41, код ЄДРПОУ 30907944) 5 324,80 грн у повернення витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено
09.09.2026

Суддя В. М. Дем`як