ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року 
м. Київ 
справа № 367/1666/23
провадження № 61-1491св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року у складі судді Мерзлого Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 рокуу складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування майнової та моральної шкоди.
2. Позов обґрунтовував тим, що йому та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках належить земельна ділянка площею 0,195 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3210900000:01:049:0233, розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
3. На вищезазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, який також належить позивачу та його дружині на праві спільної часткової власності 
у рівних частках.
4. Відповідач ОСОБА_2 , своєю чергою, є сусідом позивача та власником 1/2 частини земельної ділянки із кадастровим номером 3210900000:01:049:0069 за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0851 га. 
5. На вищевказаній земельній ділянці розміщено житловий будинок, 3/8 частки якого належать на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 .
6.  ОСОБА_1 зазначав, що відповідач ОСОБА_2 з моменту придбання ним ( ОСОБА_1 ) будинку та земельної ділянки за вищевказаною адресою почав створювати всілякі перешкоди, пов`язані як з правом недоторканості житла, особистих свобод, так і вчиняти перешкоди вільному володінню, користуванню належними на праві приватної власності земельною ділянкою та будинком. 
7. Зазначав, що відповідач через паркан, який розділяє земельні ділянки сторін, викидає на його (позивача) подвір`я фекальні маси з вигрібної ями, а також кидає через паркан курячі яйця в бік житлового будинку позивача.
8. Крім того, ОСОБА_2 , нехтуючи нормами добросусідства, облаштував на своїй земельній ділянці, майже впритул до паркану позивача, який розділяє земельні ділянки, вигрібну яму, стоки з якої витікають на земельну ділянку позивача, з неї розповсюджуються неприємні запахи, що значно погіршує якість повітря та заважає позивачу користуватися своєю земельною ділянкою. 
9. Вказував, що вигрібна яма побудована з порушенням законодавчих норм, не обладнана гідроізоляційною спорудою, щільною кришкою, відходи з неї виходять за межі вигребу, побудована на відстані 8 метрів від будинку позивача та на відстані 10 метрів від свердловини. 
10. На прохання позивача перенести вигрібну яму в інше місце, відповідач ОСОБА_2 ніяк не реагує, ображає позивача, застосовуючи нецензурні слова.
11. Крім того, відповідач ОСОБА_2 постійно порушує режим тиші, вмикає гучно музику, рівень шуму часто перевищує дозволений показник. 
12. Музику відповідач вмикає в недозволений час, зокрема, і на вихідних, 
у зв`язку із чим позивач вимушений був звернутися до фахівців та провести акустичні вимірювання шуму в житловому приміщенні, на що витратив 8 500,00 грн. 
13. На зауваження відповідач не реагує, поводить себе зухвало, незважаючи на постійні звернення до поліції, продовжує нехтувати нормами співжиття та сусідської взаємоповаги. 
14. У порушення режиму тиші, ОСОБА_2 майже щоранку грюкає відром по металевому паркану, у зв`язку із чим позивач та його сім`я не можуть нормально відпочивати, різко прокидаються та цілий день знаходяться в стресі, а неповнолітня дитина позивача, яка є особою з інвалідністю, постійно плаче та боїться лягати спати, матір позивача - ОСОБА_4 вимушена звертатися до лікарів з приводу постійних стресів, порушення сну. 
15. На відновлення стану здоров`я дитини та матері витрачаються кошти, зокрема, на придбання ліків, розмір яких становить 985,00 грн, що також є значною майновою шкодою, спричиненою протиправними діями відповідача.
16. З метою захисту від шуму, який створює відповідач ОСОБА_2 , позивач вимушений був встановити на вікна шумозахисні ролети, на що витратив власні грошові кошти в сумі 80 000,00 грн, а також встановив відеокамери для відстеження, фіксації та попередження протиправних дій відповідача 
ОСОБА_2 на загальну суму 36 238,00 грн, які є значною майновою шкодою, спричиненою протиправними діями відповідача ОСОБА_2 . 
17. Відтак, на переконання позивача, в результаті умисних, протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , йому було заподіяно значну майнову шкоду загальним розміром 125 723,00 грн.
18.  ОСОБА_1 також зазначав, що протиправними, умисними діями відповідача йому (позивачу) та його сім`ї була завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої оцінено позивачем у розмірі 500 000,00 грн та яка полягає 
у порушенні права на особисту свободу, недоторканість особи та житла, порушення звичайного способу життя, права на відпочинок, оскільки через протиправні, умисні дії відповідача ОСОБА_2 позивач та його сім`я знаходяться в постійному стресі та весь час знервовані, не можуть спати, не можуть нормально працювати, постійно лікуються, вимушені витрачати кошти на лікування, витрачають час на виклики поліції та на написання пояснень у відділі поліції, вимушені звертатися за захистом до органів влади.
19. З урахуванням вищевказаного а також заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд: 
- усунути перешкоди у володіння та користуванні власністю, зобов`язавши ОСОБА_2 припинити вчиняти умисні, протиправні дії, а саме: порушувати правила добросусідства; гучно вмикати музику та стукати по паркану 
ОСОБА_1 ; кидати курячі яйця та фекалії з вигрібної ями на будинок та подвір`я; перенести вигрібну яму від паркану ОСОБА_1 вглиб земельної ділянки ОСОБА_2 ; 
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 153 823,00 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
20. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Усунуто перешкоди у володінні та користуванні власністю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 припинити вчиняти умисні, протиправні дії, а саме: порушувати правила добросусідства.
Зобов`язано ОСОБА_2 перенести вигрібну яму, що розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , від паркану ОСОБА_1 , що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , у відповідності до встановлених санітарних норм та ДБН 360-92**.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 
50 000,00 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. 
В іншій частині позову відмовлено.
21. Задовольняючи позовні вимоги частково, міський суд мотивував своє рішення тим, що з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, відеозаписів з камер відеоспостереження, встановлених позивачем, вбачається, що відповідач вчиняє протиправні дії, направлені на порушення правил добросусідства, а саме: стукав по паркану позивача; перекидав предмети через паркан; голосно включав музику. 
22. Більше того, посилання позивача на порушення відповідачем правил добросусідства підтверджуються показами свідків, з урахуванням чого міський суд дійшов висновку, що вимоги в частині зобов`язання відповідача не порушувати правила добросусідства, що полягають у вчиненні неправомірних дій, які порушують режим тиші, спокою та порядку, підлягають задоволенню.
23. Щодо відшкодування матеріальної шкоди міський суд зауважив, що позивач встановив систему відеонагляду у своєму домоволодінні, ролети, а також купує ліки для сім`ї, проте, звертаючись до суду, не довів безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між такими діями позивача та діями відповідача, а відтак дійшов висновку, що позов у вищевказаній частині не підлягає до задоволення.
24. Щодо відшкодування моральної шкоди міський суд зауважив, що порушення відповідачем правил добросусідства, а також характер і обсяг страждань, яких зазнали позивач та його сім`я, характер вимушених життєвих змін, зумовлених неправомірними діями відповідача, а також зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, є підставами для часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. З огляду на це суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд також урахував майновий стан відповідача та його ставлення до вчинених дій.
25. Разом з тим, на переконання суду, розмір моральної шкоди в сумі 
50 000,00 грн буде достатнім та необхідним для компенсації перенесених моральних страждань позивача, не поставить в край тяжкий матеріальний стан відповідача та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
26. Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року 
в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод 
у володінні та користування ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши 
ОСОБА_2 припинити вчиняти умисні протиправні дії, а саме порушувати правила добросусідства; зобов`язання ОСОБА_2 перенести вигрібну яму, що розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , від паркану ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 
у відповідності до встановлених Санітарних норм та ДБН 360-92**, скасовано 
і ухвалено нове судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.
У іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року залишено без змін.
27. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про зобов`язання відповідача перенести вигрібну яму, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що доводи позивача про створення незручностей унаслідок її неналежного розташування, які полягають у поширенні неприємного запаху та потраплянні нечистот на належну йому земельну ділянку, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження засмічення земельної ділянки позивача нечистотами саме з вигрібної ями, як і поширення з останньої стороннього запаху, який би порушував права позивача.
28. При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважила, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача перенести вигрібну яму, безпідставно послався на Санітарні норми та ДБН 360-92**, які втратили чинність. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування зазначеного нормативного акту до спірних правовідносин.
29. Також апеляційний суд зауважив на те, що вимога щодо зобов`язання відповідача не чинити умисні, протиправні дії, а саме не порушувати правила добросусідства в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки конкретно порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес, а не передбачуване, можливе порушення. Рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень в майбутньому, та не може бути умовним.
30. Водночас, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, що факт перекидання відповідачем фекалій на подвір`я позивача, пошкодження паркану, а також систематичного голосного прослуховування музики підтверджується показаннями свідків і неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту з ОСОБА_2 .
31. На переконання апеляційного суду, зазначені обставини є належним підтвердженням заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, яка полягає 
у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою відповідача щодо самого позивача, членів його сім`ї та близьких родичів.
32. Вищезазначене призвело до порушення звичного способу життя позивача. 
З огляду на це, врахувавши засади розумності та справедливості, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 
50 000,00 грн.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
33. У лютому 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року у вказаній справі.
34. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 05 лютого 2025 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 367/1666/23 визначено Тітова М. Ю., судді, які входять до складу колегії: Зайцев А. Ю., 
Коротенко Є. В.
35. Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2026 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
36. Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 28 травня 2026 року на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю.
37. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи 
№ 367/1666/23 визначено Сакару Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: 
Осіян О. М., Сердюк В. В.
38. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
39. У касаційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та за наслідками касаційного перегляду справи ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю останніх.
40. Підставою касаційного оскарження вказує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року в справі № 908/1120/17, від 31 жовтня 2019 року в справі № 404/700/17 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України)
41. Крім того, у якості підстави касаційного оскарження вказує встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають суттєве значення при вирішенні справи, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
42. На переконання заявника, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору встановили обставини завдання позивачеві моральних страждань зі сторони відповідача на підставі недопустимих доказів, якими є фото- та відеоматеріали, надані позивачем до суду на флеш носії.
43. Недопустимість вищевказаних доказів заявник обґрунтовує тим, що вищевказані фото- та відеоматеріали є копіями документів, оригінали яких знаходяться на жорсткому диску комп`ютера позивача.
44. Більше того вищевказані електронні докази не були підписані електронним цифровим підписом позивача або його представника, що, на переконання заявника касаційної скарги, свідчить про неналежність останніх.
45. Зауважує, що для оцінки належності відеозапису як доказу береться до уваги наявність у ньому необхідних реквізитів електронного доказу, таких як фіксація дати та часу зйомки, місця події.
46. Питання щодо автентичності відеозапису та відсутності в ньому монтажу вирішується шляхом призначення судової експертизи.
47. Додатково заявник касаційної скарги звертає увагу на те, що відповідно до статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.
48. Більше того зауважує, що в силу приписів статті 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
49. Відтак вказує, що позивачем було надано до суду неналежні та недопустимі докази на підтвердження факту протиправної поведінки відповідача щодо нього самого, членів його сім`ї та близьких родичів.
50. Більше того всі звинувачення щодо заявника, на переконання останнього, спростовуються характеристиками з місця роботи та проживання.
51. Таким чином, вказує, що він не може порушувати правила добросусідства, гучно вмикати музику та стукати по паркану, не кажучи вже про кидання курячих яєць та фекалій з вигрібної ями на будинок та подвір`я позивача.
52. Також зауважує на неналежний суб`єктний склад відповідачів у справі, оскільки до участі у розгляді справи у якості співвідповідача необхідно було залучити, зокрема, матір відповідача - ОСОБА_5 , якій належить на праві часткової власності 1/8 частка будинку та 1/2 частка земельної ділянки.
53. Відтак, оскільки однією із вимог позову було зобов`язання перенести туалет 
в глиб земельної ділянки, задоволення такої вимоги зачіпає її інтереси як співвласника будинку та земельної ділянки, оскільки у тій частині будинку, де проживає остання, відсутній туалет і вона використовує туалет, який знаходиться на  
вулиці. 54 . Також зауважує, що туалет, який позивач просив суд зобов`язати відповідача перенести, був збудований ще до народження останнього.
55. Щодо вимог про стягнення майнової шкоди зауважує, що останні 
є необґрунтованими, оскільки понесені позивачем витрати не є майновою шкодою у розумінні чинного законодавства.
56. Окремо ОСОБА_2 зауважує, що протокол акустичних вимірювань рівня шуму у житловому будинку позивача, поданий останнім до суду як доказ гучного прослуховування відповідачем музики, не міг бути покладений в основу судового рішення, оскільки особи, які його склали, не були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
57. Таким чином, на переконання заявника касаційної скарги, зазначений протокол не є належним і допустимим доказом того, що відповідач голосно слухав музику за місцем свого проживання, а тому стягнення з нього витрат на складання цього протоколу є безпідставним.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
58. У червні 2025 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив 
ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки останні, на переконання заявника відзива, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
59. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 на праві приватної власності в рівних частинах належить земельна ділянка, площею 0,195 га для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером 3210900000:01:049:0233 за адресою: 
АДРЕСА_1 , а також розташований на земельній ділянці житловий будинок (Т.1, 
а.с.10-19).
60. Також судами встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0212 га, кадастровий номер 3210900000601:049:0158 за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 червня 2019 року (Т.1, а.с.143-146).
61.  ОСОБА_2 є власником 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0851 га, кадастровий 
номер 3210900000:01:049:0069 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2009 року № 2-2404/2009 (Т.1, а.с.20).
62. На вищезазначеній земельній ділянці розміщено житловий будинок, 3/8 частки якого належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02 вересня 2009 року Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Бова Т. В., зареєстрованого в реєстрі на № 1-1841 (Т.1, а.с.21-22).
63. Зі змісту копії технічного плану судами встановлено, що земельні ділянки із кадастровими номерами 3210900000:01:049:0158 та 3210900000:01:049:0233 належні, зокрема, ОСОБА_1 , суміжні із земельною ділянкою із кадастровим номером 3210900000:01:049:0069, належній, зокрема, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (Т.1, а.с.155).
64. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла - заявника ОСОБА_1 від 06 червня 2023 року, зі слів заявника, родина у складі 3-х осіб фактично проживає без реєстрації за адресою: 
АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.156).
65. Зі змісту Акту обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 від 17 лютого 2022 року, посвідченого депутатом Ірпінської міської ради Плешко М. В. за результатами візуального обстеження встановлено, що на межі земельних ділянок сусідів ОСОБА_2 та 
ОСОБА_1 , на земельній ділянці ОСОБА_2 знаходиться вигрібна яма, що розташована майже впритул до спільного паркану, з якої витікають стоки, які сприяють поширенню на суміжну земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , нечистот та неприємних запахів. Вигрібна яма побудована з порушенням законодавчих норм, а саме: не обладнана гідроізоляційною спорудою, щільною кришкою, відходи з вигрібної ями виходять за межі вигрібу, крім того, вигрібна яма побудована майже впритул до паркану сусідньої земельної ділянки на відстані 8 метрів від будинку ОСОБА_1 та на відстані 10 метрів від свердловини. Акт підписано свідками: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (Т.1, а.с.15-26).
66. Також судами встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області із заявами щодо порушення тиші та пошкодження паркану, на які органом поліції надавалися відповіді, відповідно до змісту яких за результатами перевірки вказаних фактів органом поліції було встановлено відсутність складу адміністративного чи кримінального правопорушення.
67. Зокрема, з доповідної записки на ім`я начальника ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області вбачається, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звертався до відділу поліції з проханням прийняти міри до мешканця будинку 
АДРЕСА_6 , який погрожує фізичною розправою, ображає нецензурними словами та який 26 серпня 2021 року пошкодив трамбувальну машину під час чергового конфлікту. 02 вересня 2021 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_5 , проте двері ніхто до приватного домоволодіння не відчинив, а тому було прийнято рішення залишити записку з проханням з`явитись до відділу поліції. На момент розгляду звернення до поліції ніхто не прибув. Разом з тим, працівниками поліції було встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення за вказаним зверненням, перевірка за результатами звернення була закінчена (Т.1, а.с.30-31).
68. Зі змісту талону-повідомлення єдиного обліку № 19689 про прийняття 
і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію судами встановлено, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував у ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області заяву про вчинення злочину мешканцем буд. АДРЕСА_5 , який погрожував заявнику фізичною розправою, 26 серпня 2021 року пошкодив трамбувальну машину (Т.1, а.с.33). 
69. За результатами вивчення заяви було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення (Т.1, а.с.32).
70. Зі змісту відповіді Бучанської окружної прокуратури Київської області 
від 18 вересня 2023 року № 53-7398вих-23, встановлено, що прокуратурою 
18 вересня 2023 року до ЄДРДС під №42023112320001425 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою
статті 182 КК України на підставі звернень ОСОБА_1 . Здійснення досудового розслідування доручено сектору дізнання ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП 
в Київській області (Т.1, а.с.135).
71. Також судами встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області з приводу обстеження земельної ділянки, наявності документів дозвільного характеру на будівництво дворового туалету та порушення виконання обов`язків, передбачених законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благоустрою за адресою: АДРЕСА_5 . За результатами розгляду вищевказаного звернення Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 29 грудня 2021 року надано відповідь №Г-4672, у змісті якої вказано, що відповідно до п.6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07 червня 2017 року №406, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, 
а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиральнь, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно законодавства 
у судовому порядку (Т.1, а.с.38-39).
72. Також листом від 30 червня 2021 року Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомлено останнього, що інспектори КП «Управління благоустрою міста» в межах наданих повноважень на приватній території можуть лише рекомендувати проводити вчасно санацію та вигріб (Т.1, а.с.42-44).
73. Зі змісту наданого позивачем до суду протоколу акустичних вимірювань рівня шуму в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 , встановлено, що рівні шуму, що створюються при роботі акустичної системи, встановленій на суміжній ділянці ( АДРЕСА_5 ) в приміщенні спальні другого поверху будинку по АДРЕСА_7 , перевищують нормативні рівні шуму для спалень житла 1 категорії. Перевищення спостерігаються в діапазоні частот 125-2000 Гц (Т.1, а.с.45-52).
74. Згідно рахунку за проведення дослідження позивачем сплачено суму 
в розмірі 8 500,00 грн (Т.1, а.с.61).
75. Позивачем, на обґрунтування позовних вимог надавались до суду копії оглядів лікарів членів сім`ї позивача, копії рецептів на ліки (Т.1, а.с.54-55).
76. Також до матеріалів справи позивачем, на обґрунтування позовних вимог 
в частині відшкодування матеріальної шкоди долучено копію товарного чеку на двигун, пульт, ролети на суму 64 500,00 грн, 15 500,00 грн, 28 100,00 грн, копію рахунку на оплату системи відео нагляду на суму 18 600,00 грн, 9 269,17 грн, 
6 515,00 грн (Т.1, а.с.56-57;59; 62; 68).
77. Міським судом у якості свідків у судових засіданнях були допитані 
ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
78.  ОСОБА_7 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що сторони по справі є її сусідами, відповідач, своєю чергою, робив шкоду, кидав фекалії через паркан позивачу, ламав паркан, включав голосно музику, на межі домоволодінь сторін стоїть туалет.
79.  ОСОБА_6 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що сторони є її сусідами, відповідач робить шкоду позивачу, ламає паркан. Свідок бачила як відповідач кидав фекалії на подвір`я позивача, включає голосно музику.
80.  ОСОБА_8 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що вона є хрещеною відповідача, їй відомо, що відповідач спалив будинок, коли знаходився в нетверезому стані, щодо фактів, викладених в позові, їй нічого не відомо.
81.  ОСОБА_9 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що знає відповідача, оскільки він є хрещеником її матері. Їй відомо, що відповідач 
у стані алкогольного сп`яніння спалив будинок, де проживала свідок, продовжує робити погані справи, конфліктів свідка з відповідачем не було.
82.  ОСОБА_10 , допитаний у судовому засіданні у якості свідка, вказав, що відповідач є його сусідом, він доброзичливий, не скандальний.
83.  ОСОБА_11 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що знає відповідача, він спокійна людина, свідок запевняла, що відповідач не міг голосно слухати музику. Свідку не відомо хто живе по сусідству з відповідачем. Свідок чула лише звук роботи генератора із земельної ділянки позивача.
84.  ОСОБА_12 , допитаний у судовому засіданні у якості свідка, вказав, що відповідач, який є його сусідом, пошкодив паркан позивача. Свідок бачив як відповідач перекидав щось через паркан. Свідок особисто не чув голосної музики.
85.  ОСОБА_13 , допитана у судовому засіданні у якості свідка, вказала, що працює поліцейською. Неодноразово приїжджала за адресою проживання сторін на перевірку, зокрема, приблизно в 2020 році через конфлікти між сусідами.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
86. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
87. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
88. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
89. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
90. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
91. Зі змісту оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги вбачається, що заявник останньої оскаржує судові рішення судів попередніх інстанцій лише 
в частині задоволення позовної вимоги про відшкодування на користь позивача моральної шкоди. З огляду на те, що у задоволенні інших позовних вимог судами попередніх інстанцій було відмовлено, колегія суддів переглядає оскаржувані судові рішення виключно у зазначеній частині та, як наслідок, не враховує доводи касаційної скарги, які стосуються вимог, у задоволенні яких було відмовлено.
92. Задовольняючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що зібраними у справі доказами у їх сукупності підтверджується факт перекидання відповідачем фекалій на земельну ділянку позивача, пошкодження паркана позивача, а також гучного прослуховування відповідачем музики.
93. На переконання судів попередніх інстанцій, зазначені обставини свідчать про заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, членів його сім`ї та близьких родичів.
94. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому суд першої інстанції, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 
50 000,00 грн.
95. Із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій погоджується 
і колегія суддів з огляду на таке.
96. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
97. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності 
і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
98. Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 
(1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 
(2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
99. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження 
№ 61-1132св22)).
100. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі 
№ 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22)).
101. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
102. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
103. Відтак, як встановлено судами попередніх інстанцій, порушуючи перед судом вимогу про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, позивач мотивував таку вимогу вчиненням саме відповідачем протиправних дій, які полягали, зокрема, у гучному прослуховуванні музики, пошкодженні огорожі, яке супроводжувалось гучними звуками, а також ціленаправленому забрудненні відповідачем земельної ділянки позивача, зокрема, фекальними масами.
104. При цьому, обґрунтовуючи як наявність, так і обсяг страждань, позивач вказував на регулярне вчинення відповідачем таких дій, на підтвердження чого надав до суду відеозаписи з камер відео нагляду, фотокартки із пошкодженнями та забрудненнями, докази на підтвердження регулярного звернення, зокрема, до правоохоронних органів.
105. Відповідач, своєю чергою, спростовуючи посилання позову, посилався на недопустимість та неналежність доказів, наданих стороною позивача. Аналогічні доводи викладені відповідачем також у змісті касаційної скарги.
106. Щодо неналежності та недопустимості таких доказів як відеозаписи, надані позивачем до суду на підтвердження забруднення відповідачем земельної ділянки, колегія суддів зауважує таке.
107. Згідно із частиною другою статті 76 ЦПК України одними і засобів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, що мають значення для вирішення справи, є електронні докази.
108. Відповідно до змісту частини першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
109. Допустимість доказів, своєю чергою, охарактеризована законодавцем 
у змісті статті 78 ЦПК України, відповідно до змісту частини першої та другої якої суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
110. Відтак, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими, своєю чергою, є докази одержані з дотриманням порядку, встановленого законом.
111. На переконання заявника касаційної скарги, позивачем надано до суду неналежні та недопустимі докази на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій, оскільки відеозаписи, надані до суду, є не оригіналами, а копіями електронних доказів, оскільки оригінальність доказу заявник пов`язував саме з матеріальним носієм останнього, яким, на переконання останнього, є жорсткий диск комп`ютера із таким відеозаписом.
112. Характеризуючи вищенаведені доводи заявника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
113. Відповідно до змісту частини першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
114. Відповідно до частин першої, другої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
115. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
116. У Керівництві «Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі», ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30 січня 2019 року (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів.
117. Такі дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони).
118. Тобто сутнісний зміст поняття електронного доказу включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи.
119. При цьому головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис, фотографії) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Електронний файл із відеозаписом обставин події, фотографіями, зафіксований на оптичному диску, є оригіналом (відображенням) електронного документа, а тому такий диск є самостійним джерелом доказів, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді (постанова Верховного Суду 
від 10 вересня 2020 року у справі № 751/6069/19 (провадження № 51-1704км20)).
120. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 11 січня 2023 року 
у справі № 924/1234/21, диск з відеозаписом, фотографіями є оригіналом електронного доказу, а відтак не вимагає наявності електронного підпису.
121. Вищевказані висновки були підтримані Верховним Судом у змісті постанови від 30 серпня 2023 року у справі № 487/4650/21 (провадження № 61-13219св22).
122. Верховним Судом у змісті постанови від 10 вересня 2020 року у справі 
№ 751/6069/19 (провадження № 51-1704км20) зауважено, що: «Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Електронний файл із відеозаписом обставин події, зафіксований на оптичному диску, є оригіналом (відображенням) електронного документа, а тому такий диск є самостійним джерелом доказів, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді». 
123. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
124. У преамбулі «базові принципи» Керівництва зазначено, що електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них.
125. Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та/або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).
126. Відтак, як установлено судами попередніх інстанцій, позивач подав до суду, зокрема, флеш-накопичувач із відеозаписами, на яких зафіксовано систематичні протиправні дії відповідача щодо позивача та членів його сім`ї, а саме: перекидання фекалій на подвір`я позивача, пошкодження паркану позивача та гучне прослуховування музики. Зазначені обставини також підтверджуються показаннями свідків і неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту з ОСОБА_2 .
127. З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано взяли до уваги відеозаписи, надані стороною позивача, на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій.
128. При цьому колегія суддів враховує, що не погоджуючись із наданими до суду електронними доказами відповідач не оспорював сам зміст відеозаписів, а лише не погоджувався із порядком отримання останніх, проте не порушував перед судом клопотання про витребування та огляд саме оригінального носія електронної інформації, а відтак суди попередніх інстанцій обґрунтовано оцінили зміст відеозаписів та взяли їх до уваги при вирішенні спору.
129. Схожих за своїм змістом висновків дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 28 грудня 2022 року у справі № 553/244/22 (провадження 
№ 61-8119св22), у якій вказав, що: «Оцінюючи заперечення проти електронних доказів, обґрунтовані, як приклад, тим, що особа подає скріншоти повідомлень 
в електронній формі, тобто копії без надання оригіналу електронного доказу, без заперечення факту відправлення таких повідомлень, потрібно враховувати, що за правилами частини п`ятої статті 100 ЦПК України учасник справи не позбавлений можливості заявити клопотання про огляд оригіналу електронного доказу».
130. Відтак в контексті встановлених під час вирішення спору обставин колегія суддів зауважує, що саме по собі подання доказу на іншому носії інформації не робить такий доказ недопустимим, оскільки електронними доказами за обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду, є саме відеозаписи, а не жорсткий диск на якому останні зберігаються.
131. Більше того, зазначені відеозаписи були досліджені у судовому засіданні Ірпінського міського суду Київської області 06 листопада 2023 року до їх долучення до матеріалів справи, а доводи сторони відповідача, своєю чергою, зводилися виключно до порядку отримання цих відеозаписів (Т.1, а.с.157-159).
132. Дослідження диска, на який перенесено дані з іншого накопичувача, за умови того, що інша сторона не посилається на монтаж та невідповідність відтвореного запису певній події, не свідчить про порушення порядку дослідження доказів, зокрема тих, що зафіксовані на електронному носії інформації (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 638/1200/18 (провадження 
№ 51-2911км22)).
133. Крім того факти вчинення відповідачем протиправних дій були підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками, які фактично підтвердили наявність та систематичність таких дій зі сторони відповідача.
134. Також не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги на неналежність Протоколу акустичних вимірювань рівня шуму у житловому приміщенні вул. Пушкінська, 18а/1, м. Ірпінь у зв`язку із відсутністю попередження експерта про кримінальну відповідальність, оскільки останній був наданий до суду як письмовий доказ, а не як висновок експерта, підготовлений на замовлення учасника справи, а відтак не вимагав зазначення експертом про повідомлення про кримінальну відповідальність та підлягав оцінки судом у якості письмового доказу.
135. Більше того колегія суддів зауважує, що останній є належним доказом, оскільки підтверджує обставини, які мають значення для вирішення спору, 
а відповідач, своєю чергою, не спростував відомості, наведені у змісті протоколу.
136. Крім того, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про відсутність у її заявника можливості ознайомитися з матеріалами справи, оскільки, як вбачається з довідкового листа до справи, відповідач ознайомився з матеріалами справи, а його заперечення зводяться виключно до неможливості ознайомитися з відеозаписами у зв`язку з технічними причинами.
137. Відтак, ураховуючи, що зазначені докази були досліджені у судовому засіданні Ірпінського міського суду Київської області 06 листопада 2023 року до їх долучення до матеріалів справи, а також те, що у цьому судовому засіданні брав участь, зокрема, відповідач, який мав можливість ознайомитися зі змістом флеш-накопичувача, колегія суддів доходить висновку, що вищенаведені доводи касаційної скарги є необґрунтованими.
138. Додатково колегія суддів відхиляє доводи заявника касаційної скарги про те, що встановлення позивачем відеокамер на належному йому житловому будинку порушує право відповідача на приватність, оскільки з досліджених судами попередніх інстанцій у судовому засіданні відеозаписів убачається, що відеокамери фіксують події, які відбуваються виключно в межах земельної ділянки, належної позивачеві. Відтак колегія суддів не вбачає порушення права відповідача на повагу до його приватного життя.
139. Крім того колегія суддів вважає неспроможними посилання заявника касаційної скарги на наявні у матеріалах справи характеристики щодо нього, надані роботодавцем відповідача - товариством з обмеженою відповідальністю «Ганза-Флекс», оскільки остання є неналежним доказом, тобто таким, що не містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки характеризує відповідача виключно як працівника.
140. Щодо характеристики за місцем проживання колегія суддів зауважує, що остання була предметом оцінки судів попередніх інстанцій, а відтак не може бути переоцінена на стадії касаційного перегляду справи.
141. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
142. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
143. Відтак, урахувавши надані як стороною позивача, так і стороною відповідача на спростування порушених перед судом вимог докази у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач своїми регулярними протиправними діями завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, членів його сім`ї та близьких родичів, а доводи касаційної скарги таких висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та на законність судових рішень не впливають.
144. Більше того, колегія суддів відхиляє як неспроможні доводи касаційної скарги щодо неналежного суб`єктного складу відповідачів у справі, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди були обґрунтовані протиправними діями саме ОСОБА_2 , які, на переконання позивача, спричинили йому душевні страждання, а судові рішення, своєю чергою, переглядаються у касаційному порядку виключно у частині задоволеної вимоги про відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.
145. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
146. Посилання скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник 
у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
147. Додатково колегія суддів зауважує, що оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. 
148. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
149. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
150. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
151. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не 
є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03)).
152. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява 
№ 63566/00, § 23)). Оскаржувані судові рішення, своєю чергою, відповідають критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
153. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
154. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
155. Ураховуючи встановлений під час розгляду справи факт вчинення відповідачем щодо позивача та членів його сім`ї систематичних протиправних дій, які полягали у перекиданні фекалій на подвір`я позивача, пошкодженні його паркана та гучному прослуховуванні музики, що підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені обставини свідчать про заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, членів його сім`ї та близьких родичів, а відтак така шкода підлягає відшкодуванню.
156. Таким чином колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набираєзаконної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович