ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/17204/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року в адміністративній справі №160/17204/26 (головуючий суддя першої інстанції - Турлакова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19 червня 2026 року звернулась до Комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, в якому просила:
- визнати протиправною відмову/бездіяльність Комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, КНТ «ДБКЛПД» ДОР, яка полягає у ненаданні їй повної інформації та документів щодо процедури госпіталізації її батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема за результатами відповідей від 26.01.2026 року №192 та від 02.02.2026 року №242;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяви/запити щодо надання інформації та документів про процедуру госпіталізації ОСОБА_2 у 2010 році та надати повну, мотивовану письмову відповідь;
- зобов`язати відповідача надати їй належним чином засвідчені копії документів, які стосуються процедури госпіталізації ОСОБА_2 , а саме:
1. направлення міської лікарні №14, на яке відповідач посилається у відповіді від 26.01.2026 року №192;
2. документи бригади швидкої допомоги або інші документи щодо доставлення ОСОБА_2 до психіатричного закладу;
3. первинний психіатричний огляд при надходженні;
4. запис у журналі викликів;
5. запис у журналі прийому/госпіталізації/реєстрації пацієнтів;
6. документальне підтвердження того, що ОСОБА_2 на момент підписання письмової згоди був здатний усвідомлювати значення своїх дій та добровільно погодитися на госпіталізацію;
7. висновок комісії лікарів-психіатрів щодо необхідності госпіталізації, якщо такий висновок складався;
8. документи щодо повідомлення членів сім`ї або родичів про госпіталізацію;
9. заяву закладу до суду про госпіталізацію особи в примусовому порядку, якщо така заява подавалася;
10. судове рішення про госпіталізацію ОСОБА_2 в примусовому порядку, якщо таке рішення існує;
11.інформацію про місце зберігання оригіналів зазначених документів.
У разі відсутності будь-яких із зазначених документів - зобов`язати відповідача надати офіційну письмову довідку із зазначенням:
1. які саме документи відсутні;
2. з якої причини вони відсутні;
3. чи були вони передані до архіву;
4. чи були вони знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання;
5. на підставі якого акта, наказу, номенклатури справ або іншого документа їх було знищено або передано;
6. хто є відповідальним зберігачем таких документів;
7. чи існувало судове рішення щодо госпіталізації ОСОБА_2 у примусовому порядку;
8. якщо судове рішення існувало - зазначити назву суду, дату рішення, номер справи та надати копію такого рішення або інформацію, де воно зберігається.
У разі обмеження доступу до будь-якого із запитуваних документів - зобов`язати відповідача надати письмову мотивовану відповідь із зазначенням конкретної норми закону, яка забороняє надання такого документа їй як доньці померлого пацієнта.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Позивачу роз`яснено, що вказаний спір розглядається в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції зробив висновок про відсутність публічно-правового спору без повного дослідження обставин, проте позовні вимоги стосуються доступу до документів та належного розгляду звернень комунальним закладом у сфері психіатричної допомоги. Скаржник, вважає, що суд першої інстанції мав відкрити провадження та надати можливість сторонам обґрунтувати свої позиції, а не відмовляти у відкритті провадження формально, без повного аналізу характеру заявлених вимог.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується відмова/бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з приводу не надання повної інформації та документів щодо процедури госпіталізації ОСОБА_2 (батька), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема за результатами відповідей від 26.01.2026 року №192 та від 02.02.2026 року №242.
Отже, для з`ясування того, чи є спірні правовідносини з приводу розгляду згаданих вище звернень позивача публічно-правовими, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, а також власне самого правового статусу відповідача.
Відповідно, надаючи відповіді на першочергове питання щодо належності даного спору до публічно-правового, слід вдатись до оцінки спрямованості поданого позивачем звернення (запиту) від 14.01.2026 року в їх сукупності, повноважень відповідача щодо їх розгляду та кінцевого результату, який позивач намагався отримати чи в якому він був зацікавлений, ініціюючи відповідне питання щодо проведення психіатричного огляду сторонньої особи.
В даному випадку, виходячи зі змісту заявлених вимог та юридичної природи обставин цієї справи, як подання позивачем запиту від 14.01.2026 року, спрямовані на досягнення єдиної мети з`ясування питання госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу.
З вказаного можливо зробити висновок, що обставини розгляду звернень позивача, які власне і формують підстави цього позову, незалежно від того в якому порядку та з посиланням на які нормативні документи вони подані (чи то Закон України «Про звернення громадян», чи Закон України «Про психіатричну допомогу», чи Закон України «Про доступ до публічної інформації»), розглядалися відповідачем саме як закладом охорони здоров`я, який уповноважений на проведення госпіталізації хворих для надання психіатричної допомоги та реалізації відповідних питань медичного характеру щодо іншої особи, а не як суб`єктом владних повноважень.
Суть спору, який є предметом заявлених у цій справі позовних вимог, виник з приводу розгляду відповідачем, як спеціалізованим закладом охорони здоров`я, заяви (запита) позивача про надання інформації та документів щодо процедури госпіталізації її батька до психіатричного закладу, з усіма пов`язаними з цим наслідками.
Отже, у спірних правовідносинах КНТ «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради виступає саме як заклад охорони здоров`я, який в силу покладених на нього обов`язків наділений повноваженнями з лікування психічно хворих.
Так, відповідно до визначених понять у статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я, заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Як зазначено у статті 10 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства.
У відносинах, пов`язаних із різними формами надання психіатричної допомоги КНТ «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради діє не як суб`єкт владних повноважень, а саме як спеціалізований лікувальний заклад, до повноважень якого відноситься надання такої форми медичної допомоги.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що пов`язані з розглядом звернення особи щодо проведеної госпіталізації іншої особи не являються публічно правовими, оскільки характер спірних правовідносин та зміст юридичної природи обставин справи пов`язаний виключно із реалізацією відповідачем, як закладом охорони здоров`я, своєї компетенції з приводу лікування особи (медичних заходів), а не владних управлінських функцій суб`єкта публічної адміністрації.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що заявлені у цій справі позовні вимоги носять приватно-правовий характер, та стосуються кола відносин, пов`язаних із діяльністю закладу охорони здоров`я та особами, щодо яких можуть надаватися відповідні медичні послуги (медичні заходи) чи які зацікавлені в їх наданні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (зокрема без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, оскільки спірні правовідносини не пов`язані із захистом порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин, а заявлені у справі позовні вимоги пов`язані із реалізацією особистих немайнових інтересів особи позивача та є способом захисту її цивільних прав та інтересів, а відповідач не є суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи зміст позовних вимог та вищевказані норми законодавства, апеляційний дійшов висновку, що спір, за вирішенням якого позивач звернувся до адміністративного суду, має розглядатися в місцевому суді, за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 6 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року у справі №160/17204/26 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2026 року у справі №160/17204/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко