справа № 760/4398/25 головуючий у суді І інстанції Верещінська І.В.
провадження № 22-ц/824/7558/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Яценком Данилом Сергійовичем та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства, у якому просить суд:
- встановити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внести зміни до актового запису про народження.
В обґрунтування вимог зазначено, що встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 необхідне для внесення змін до свідоцтва про народження в частині запису про батька дитини з метою отримання спадщини.
Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року клопотання позивача ОСОБА_3 про призначення експертизи у справі задоволено. Призначено посмертну судову молекулярно-генетичну (медико-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Київ, біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ? Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (03038, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).
04версеня 2025 року від зав.відділення Київського міського бюро судово-медичної експертизи Оксани Юрченко надійшов до суду висновок експерта № 103-121-2025 від 21.08.2025 року, згідно якого вбачається, що відповісти на питання стосовно біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 не є можливим у зв`язку з непридатністю його зразка крові для ідентифікації.
11листопада 2025 року у судовому засідання представником позивача Яценком Д.С. заявлено клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи на вирішення якої просив поставити питання:
1.Чи є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , біологічною двоюрідною бабцею ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто рідною сестрою матері батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та походить від матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 .
2.Чи є генетично спорідненими ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ?
Проведення вказаної експертизи просив доручити експертам Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» (код ЄДРПОУ: 40652411, 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд. 2/21, тел: 044 578 05 00), оскільки на базі експертної установи є необхідне обладнання для проведення генетичних тестів на далеку спорідненість та достатня кількість, за вказаною спрямованістю, експертів необхідних для надання відповідей на поставлені питання, а велика завантаженість інших експертних установ, які мають право проводити такі експертизи, призведе до затягування її проведення та затягування розгляду цієї цивільної справи по суті.
14 листопада 2025 року представником відповідача подано клопотання про залишення без розгляду клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та зобов`язання дотриматися вимог ЦПК України щодо його надсилання іншим учасникам справи, просив суд: 1. залишити без розгляду клопотання позивача від 11 листопада 2025 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з недодержанням ч. 4 ст. 183 ЦПК України (відсутні докази його надсилання іншим учасникам справи). 2. Зобов`язати позивача надіслати відповідачу(ам) копію клопотання з усіма додатками рекомендованим листом з описом вкладення або через «Електронний суд»; надати до суду докази надсилання (поштові квитанції, опис вкладення, трек-номер, звіт про доставку з Е-суду).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року клопотання представника відповідача - Касьяненка Д.Л. - про залишення без розгляду клопотання представника позивача - Яценка Д.С. про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи залишено без задоволення.
Клопотання представника позивача Яценка Д.С. - ОСОБА_3 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, подане в межах розгляду цивільної справи № 760/4398/25 - задоволено частково.
Призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (ЄДРПОУ 23698049, юридична адреса: 03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).
На вирішення експерта (експертів) поставлено питання:
1) Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , біологічною двоюрідною бабцею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто рідною сестрою матері батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?;
2) Чи є генетично спорідненими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ?.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 23 січня 2026 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем через систему «Електронний суд» було подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій останній просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року у цивільній справі № 760/4398/25 (2/760/7739/25), якою задоволено частково клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та доручено її проведення Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (ЄДРПОУ 23698049), з постановкою питань щодо спорідненості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у редакції, викладеній у спірній ухвалі суду від 27 листопада 2025 року.
Так, в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що предмет доказування у цій справі має бути обмежений обставинами, що підтверджують або спростовують саме факт батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 , та пов`язаними з цим доказами (відомості про стосунки сторін, спільне проживання, утримання, визнання батьківства, документи, свідчення, інші належні і допустимі докази, а також за необхідності - молекулярно-генетичні дані, які прямо пов`язані з ідентифікацією походження дитини від конкретної особи).
Водночас ухвалою суду від 27 листопада 2025 року при призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи на вирішення експерта поставлено питання, які не стосуються прямої перевірки батьківства ОСОБА_4 , а зводяться до іншої юридичної конструкції - встановлення спорідненості дитини з ОСОБА_2 , яка фігурує у справі як відповідач, зокрема: - чи є ОСОБА_2 біологічною двоюрідною бабцею дитини (рідною сестрою матері батька ОСОБА_4 ), - чи є генетично спорідненими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зазначене, на думку апелянта породжує суперечність між заявленими позовними вимогами та визначеним судом напрямом доказування, адже ухвалою фактично сформовано інший предмет доказування, який виходить за межі позову: не встановлення батьківства ОСОБА_4 (як юридичного факту), а встановлення ступеня родинного зв`язку між дитиною і третьою особою/відповідачем (двоюрідна бабця) та наявності генетичного споріднення з нею.
За своєю суттю, поставлені питання не доводять безпосередньо заявлену позовну вимогу, оскільки навіть позитивна відповідь експерта щодо спорідненості між дитиною та ОСОБА_2 не тотожна доведенню батьківства ОСОБА_4 і не є прямим доказом походження дитини саме від ОСОБА_4 . Такі питання формують логіку непрямого, опосередкованого доведення через спорідненість з родичем, що фактично змінює предмет доказування та виносить справу за межі класичного доказування юридичного факту «батько-дитина».
Більше того, зазначений підхід створює процесуально значущі ризики, оскільки:
- судом фактично здійснюється розширення предмету доказування за рахунок обставин, які не є предметом позову і прямо не заявлені позивачем як самостійні вимоги;
- експертне дослідження ставить у центр доказування особу відповідача ОСОБА_2 , що у свою чергу фактично перетворює її на «генетичного маркера» спору, що виходить за межі обов`язку відповідача у справі та може створювати непропорційне втручання у права особи;
- судовою ухвалою без належного роз`яснення судом причин і меж такого дослідження фактично створюється ситуація, коли доказування виходить за межі позовних вимог і може вплинути на подальшу оцінку судом фактів, які не є предметом спору.
Позивач, отримавши висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, який, на його думку, є «незадовільним» (зокрема, у зв`язку з неможливістю відповісти на поставлене питання або непридатністю/відсутністю зразків), зобов`язаний діяти у межах визначених ЦПК України процесуальних механізмів доказування, а не підміняти предмет доказування новими припущеннями чи формувати «обхідний» шлях доведення шляхом залучення до експертизи інших родичів без належного процесуального обґрунтування. У даному випадку позивач не скористався передбаченими законом заходами, які прямо спрямовані на усунення недоліків висновку експерта, уточнення підстав неможливості проведення експертизи та процесуальне забезпечення достовірності доказу.
По-перше, позивач мав реалізувати передбачене ЦПК України право на перевірку повноти та обґрунтованості експертного висновку, зокрема шляхом ініціювання виклику експерта до судового засідання для надання усних пояснень та відповідей на запитання сторін. 
По-друге, позивач мав право й повинен був заявити клопотання про призначення додаткової експертизи, якщо наданий висновок є неповним, не дає відповіді на поставлені питання або потребує уточнення (загальна процесуальна логіка ст. 103 ЦПК України - експертиза призначається, коли для з`ясування обставин потрібні спеціальні знання, а обов`язок сторони - належно ініціювати та процесуально супроводити отримання такого доказу). 
По-третє, у випадку сумнівів щодо правильності, надійності або допустимості експертного висновку позивач мав заявити клопотання про повторну експертизу (іншому експерту / в іншій установі), а не ініціювати інший предмет дослідження. 
По-четверте, позивач мав заявляти процесуальні клопотання про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, якщо причиною неможливості дослідження була неповнота або неналежність поданих матеріалів. Стаття 84 ЦПК України передбачає право учасника справи заявляти клопотання про витребування доказів у разі неможливості подати їх самостійно. У категорії справ про встановлення факту батьківства (особливо посмертно) саме витребування документів та матеріалів, які підтверджують походження, записи актів цивільного стану, медичні або інші біологічні матеріали, законність їх походження та збереження - є критично важливою процесуальною дією. Позивач не може виправдовувати «обхід» встановлення батьківства тим, що експертиза не дала результату, якщо він не використав інструменти для надання експерту повного переліку необхідних матеріалів.
По-п`яте, за наявності сумнівів щодо компетентності експерта або щодо того, що встановлення певних обставин виходить за межі спеціальних знань експерта, позивач мав право заявляти відвід/самовідвід експерта у порядку ст. 38-39 ЦПК України, або навпаки - вимагати призначення експертів відповідної спеціалізації/комісійної експертизи. 
По-шосте, позивач повинен був ініціювати уточнення/зміну формулювання питань експерту з урахуванням предмета доказування та меж позовних вимог. ЦПК вимагає, щоб експертиза призначалася для з`ясування обставин, що мають значення для справи (ст. 103 ЦПК України), а відтак питання експерту повинні прямо «працювати» на встановлення тих юридичних фактів, які входять до предмета доказування. Якщо експертиза щодо батьківства ОСОБА_4 неможлива через біологічні матеріали, то процесуальна реакція - це перевірка джерела зразків, можливості альтернативного відбору (екзгумація/інше - якщо допустимо і необхідно), повторна експертиза іншою установою, а не відхід у встановлення «двоюрідної бабці», що не тотожне доказу батьківства та не має прямого юридичного зв`язку із заявленою вимогою.
Таким чином, позивач, замість належних процесуальних дій - виклику експерта для пояснень (ст. 43 ЦПК України), заявлення клопотання про витребування доказів (ст. 84 ЦПК України), ініціювання додаткової/повторної експертизи (у межах ст. 103 ЦПК України як загальної підстави призначення експертизи), заявлення відводу експерта у разі виходу за межі спеціальних знань (ст. 38-39 ЦПК України) - обрав шлях зміни логіки доказування і фактичної підміни предмета доказування, що є процесуально необгрунтованим. 
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та визначаючи її предмет, фактично обмежився формальним посиланням на «необхідність спеціальних знань», проте не виконав свого процесуального обов`язку щодо повної та всебічної перевірки передумов призначення експертизи, її допустимості, обґрунтованості та меж доказового значення у конкретних спірних правовідносинах. Призначення експертизи у цивільному процесі не є автоматичною процесуальною дією «на вимогу» сторони; навпаки, суд зобов`язаний діяти відповідно до засад цивільного судочинства та забезпечити баланс між правом сторони на доказування та обов`язком суду недопустити підміну предмета доказування, вихід за межі позовних вимог або проведення експертизи без чіткого зв`язку із предметом спору.
Враховуючи викладене, на думку представника апелянта ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи постановлена з істотним порушенням норм процесуального права, без дотримання судом обов`язку належної оцінки та процесуального контролю експертного доказу, що перешкоджає законному розгляду справи та є підставою для її скасування в апеляційному порядку.
Крім цього, на думку апелянта оскаржувана ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025року у справі № 760/4398/25 містить істотне процесуальне порушення, яке полягає у неправильному визначенні складу сторін та процесуального статусу особи, в інтересах якої заявлено позов, а саме: у неправомірному зазначенні як позивача   ОСОБА_8 , тоді як вона не є стороною у справі в якості позивача, а діє як законний представник (представник) неповнолітньої особи.
Ухвала суду сформульована як така, що постановлена «в рамках цивільної справи за позовом   ОСОБА_8 », а також повторно містить посилання «призначити у справі за позовом ОСОБА_3 ... судову молекулярно-генетичну експертизу...». Вказане формулювання не відповідає реальним обставинам справи та вимогам процесуального закону, оскільки предметом спору є встановлення юридичного факту батьківства щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка на момент постановления ухвали є неповнолітньою, а отже участь її законного представника є процесуальним способом реалізації її прав, але не змінює того, що саме неповнолітня є носієм матеріального права та належною стороною у спорі.
Крім цього, представник апелянта вказує, що позов у справі № 760/4398/25 подано з чіткою та визначеною метою - встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та внести відповідні зміни до актового запису про народження, що прямо зазначено в мотивувальній частині ухвали:
«Встановлення факту батьківства ОСОБА_4 . ... необхідне для внесення змін до свідоцтва про народження в частині запису про батька дитини з метою отримання спадщини».
Отже, предметом доказування у даній справі є саме юридично значимі факти та обставини, які підтверджують або спростовують заявлену позовну вимогу про наявність батьківства ОСОБА_4 щодо дитини, а саме біологічний та/або соціально-правовий зв`язок «батько-дитина» у значенні сімейного законодавства та процесуального права.
Однак, постановляючи ухвалу про призначення експертизи, суд першої інстанції змінив напрям доказування, фактично підмінивши питання встановлення батьківства питаннями іншої правової природи, а саме - спорідненості дитини з іншою особою, яка не є суб`єктом батьківства, що виводить доказування в інший предмет.
Питання постановлені судом перед експертом  за своєю суттю не встановлюють і не підтверджують факту батьківства ОСОБА_4 , оскільки: спорідненість дитини з ОСОБА_2 не є тотожною доказуванню батьківства; наявність або відсутність спорідненості з третьою особою не дає однозначного висновку щодо того, хто є батьком дитини; висновок експерта за таким колом питань може мати лише непряме припущення, але не встановлює юридичний факт батьківства.
Більш того, питання про «двоюрідну бабцю» є похідною конструкцією, яка передбачає, що суд вже визначив або вважає встановленими проміжні факти, а саме - хто є «мати батька ОСОБА_4 », хто є її рідною сестрою, та що саме від ОСОБА_4 походить відповідна родинна лінія. Така логіка підміняє зміст позовних вимог і створює ситуацію, коли експерт, а не суд, фактично вимушений буде робити реконструкцію родоводу та давати відповідь на питання, яке містить юридичні припущення і виходить за межі предмету спеціальних знань.
Отже, суд першої інстанції, мотивуючи ухвалу необхідністю встановлення батьківства з метою внесення змін до актового запису та реалізації спадкових прав, поставив питання, які не спрямовані на встановлення батьківства, а фактично формують інший предмет доказування - встановлення спорідненості дитини з іншою особою, що не є предметом позову.
Такі дії суду є процесуально неприпустимими, оскільки вони: фактично створюють ризик ухвалення рішення на підставі доказу, який не відповідає заявленим позовним вимогам; порушують логіку належності доказів та їх доказового значення; підміняють юридичний факт «батьківство» на допоміжний імовірнісний факт «спорідненість», який сам по собі не встановлює правовий статус батька.
За таких обставин ухвала про призначення експертизи та постановка питань у зазначеній редакції є необгрунтованою і такою, що не забезпечує досягнення мети цивільного процесу, оскільки замість встановлення факту батьківства формує доказування іншого, похідного і не тотожного предмета.
Відтак, оскаржувана ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року постановлена з істотними порушеннями норм цивільного процесуального права, що вплинули на законність ухвали, допустимість та належність призначеного доказу (експертизи), а також обмежили процесуальні права сторони відповідача.
Представник апелянта вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував, яким саме способом експертні питання про генетичну спорідненість дитини з третьою особою ( ОСОБА_2 ) здатні прямо підтвердити чи спростувати батьківство ОСОБА_4 , і не визначив меж доказового значення такої експертизи. 
Матеріалами справи підтверджується, що раніше в межах цього ж спору вже було ініційовано та призначено судову експертизу саме за предметом позову - встановлення біологічного батьківства ОСОБА_4 щодо дитини.
Ухвалою суду від 16.04.2025 року таку експертизу призначено, а Київський апеляційний суд постановою від 03.07.2025 року залишив зазначену ухвалу без змін.
Надалі експертною установою надано висновок №103-121-2025 від21.08.2025 року (надійшов 04.09.2025), згідно з яким відповісти на питання батьківства неможливо через непридатність зразка крові померлого для ідентифікації.
За таких обставин, процесуально правильним шляхом для суду було: надати оцінку висновку експерта як доказу (належність, допустимість, достовірність), встановити причини непридатності зразків, порядок їх відбору, зберігання, дослідження, за потреби - вирішити питання про додаткову або повторну експертизу, з усуненням причин неможливості відповіді, забезпечити права учасників справи поставити запитання експерту.
Натомість суд, не виконавши зазначених процесуальних дій та не усунувши причин неможливості первинної експертизи, фактично «обійшов» основне питання батьківства і призначив іншу експертизу (за спорідненістю з ОСОБА_2 ), що є процесуально необгрунтованим і суперечить вимогам ЦПК України.
Незважаючи на заявлені клопотання ОСОБА_2 , суд: не викликав судового експерта для надання пояснень; не надав можливості поставити експерту запитання, зокрема щодо причин непридатності зразків, методики, процедури відбору і ланцюга зберігання біоматеріалу; не перевірив висновок експерта у спосіб, який забезпечує змагальність та процесуальну рівність сторін.
Суд першої інстанції не усунув істотні протиріччя та невизначеність: чому первинна експертиза неможлива і як друга експертиза здатна усунути ці недоліки висновок експерта №103-121-2025 від 21.08.2025 року встановив: зразок крові померлого є непридатним для ідентифікації, тобто неможливо встановити батьківство ОСОБА_4 .
За наявності такого висновку суд зобов`язаний був: з`ясувати причини непридатності, встановити наявність/відсутність можливості отримати інші біозразки, визначити, чи можлива повторна експертиза із іншими зразками або альтернативною методикою.
Однак, суд жодної з цих дій не виконав і замість цього призначив експертизу щодо спорідненості з ОСОБА_2 , яка не усуває причин неможливості первинної експертизи і не може замінити собою доказування батьківства.
Таким чином, ухвала є необгрунтованою, оскільки суд не встановив логічного та процесуального зв`язку між висновком про непридатність зразка батька і призначенням іншої експертизи про «двоюрідну бабцю». Суд постановив ухвалу з порушенням норм: ст. 13 ЦПК України (межі розгляду і диспозитивність), ст. 43 ЦПК України (права учасників ставити питання експерту та брати участь у дослідженні доказів), ст. 77, 78,80 ЦПК України (належність/допустимість/достатність доказів), ст. 103-104 ЦПК України (підстави та зміст призначення експертизи), а також фактично створив ситуацію, коли експертиза використовується не як засіб встановлення предмета позову (батьківства), а як похідний інструмент пошуку спорідненості з іншими особами.
06 березня 2026 представником ОСОБА_2 - адвокатом Касьяненко Д.Л. було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Так, представник у даних пояснення посилався на те, що судом призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено «Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи» із зазначенням коду ЄДРПОУ 23698049 та адреси: м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4.
Разом з тим, перевірка відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб свідчить про те, що юридична особа з такою назвою станом на даний час у реєстрі відсутня, а отже як самостійний суб`єкт права не існує. У Єдиному державному реєстрі за кодом ЄДРПОУ 23698049 зареєстрована інша юридична особа - «Державна спеціалізована установа "Київське міське бюро судово- медичної експертизи"», засновником якої є Міністерство охорони здоров`я України. 
Крім того, посилався на те, що суд першої інстанції, призначаючи експертизу, не переконався у наявності у відповідної установи спеціальних знань та науково-технічних можливостей, що прямо суперечить вимогам частини першої статті 72 ЦПК України. Фактично суд доручив проведення складного молекулярно-генетичного дослідження установі, яка сама офіційно підтвердила неможливість проведення такого виду експертиз. 
Постановляючи ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі №760/4398/25, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 6 ст. 103 ЦПК України, відповідно до якої питання, що ставляться експерту, не можуть виходити за межі його спеціальних знань.
Суд поставив перед експертом питання щодо встановлення конкретного ступеня родинного зв`язку у конфігурації «двоюрідна бабуся - дитина» за відсутності біологічного матеріалу батька, який є ключовою особою у відповідній генеалогічній лінії. Водночас із офіційних відповідей Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» від 08.12.2025 №01/2242 та №01/2243 вбачається, що установа не проводить досліджень щодо встановлення спорідненості по родовій лінії та не має необхідних методик і технічних можливостей для виконання таких експертиз.
Отже, поставлені судом питання фактично передбачають проведення дослідження, яке не належить до компетенції відповідного експертного підрозділу. За таких обставин суд не перевірив, чи відповідає предмет експертного дослідження сфері спеціальних знань експертів установи, та сформулював питання, які не можуть бути вирішені в межах наявних наукових і методичних можливостей.
Разом з тим, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про призначення експертизи, поставив перед експертом питання щодо встановлення ступеня родинного зв`язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , фактично виходячи з того, що ОСОБА_2 є сестрою матері батька ОСОБА_4 . Таким чином, поставлені судом питання прямо передбачають встановлення спорідненості через особу ОСОБА_4 , біологічний матеріал якого у розпорядженні експертів відсутній.
Незважаючи на надану експертною установою інформацію про неможливість проведення відповідного дослідження за відсутності біологічних зразків зазначеної особи, суд повторно сформулював питання у тій самій конфігурації та зобов`язав сторони забезпечити явку лише двох осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За таких умов експерт об`єктивно позбавлений можливості провести повноцінне дослідження у заявленому форматі, оскільки ключовий генетичний профіль, необхідний для підтвердження родинної лінії, відсутній.
Також аналіз змісту ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року у справі №760/4398/25 свідчить про те, що суд фактично не виконав вимоги частини п`ятої статті 104 ЦПК України у належному процесуальному вигляді.
Зі змісту ухвали суду від 27.11.2025 року вбачається, що суд фактично не визначив, які саме біологічні зразки необхідні для проведення призначеної молекулярно-генетичної експертизи, обмежившись лише зобов`язанням забезпечити явку до експертної установи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
При цьому суд не з`ясував та не обговорив із учасниками справи питання щодо необхідності отримання біологічних зразків інших осіб, зокрема ОСОБА_4 , який відповідно до родоводу є ключовою особою у генетичній лінії спорідненості, що підлягає дослідженню. Відбір біологічних зразків саме цієї особи має істотне значення для можливості проведення експертизи та достовірності її результатів.
Незважаючи на зазначені обставини, експерт не повідомив учасників справи про процесуальні та наукові наслідки проведення дослідження в умовах відсутності біологічного матеріалу ключової особи родоводу, а також не отримав належного письмового дозволу на проведення такого дослідження з урахуванням зазначених обмежень.
Фактично проведення експертизи без наявності біологічних зразків ОСОБА_4 створює ризик отримання неповного або статистично некоректного результату, оскільки у подібних дослідженнях саме генетичний профіль прямого родича є одним із базових елементів для моделювання родовідних зв`язків та розрахунку коефіцієнта правдоподібності.
За таких умов відсутність належного повідомлення учасників справи про наслідки проведення експертного дослідження та відсутність отриманого письмового дозволу на проведення експертизи з урахуванням зазначених обставин свідчить про недотримання вимог пункту 2 частини другої статті 108 ЦПК України, що, у свою чергу, ставить під сумнів допустимість та належність результатів такого експертного дослідження у даній справі.
Таким чином, призначення судом нової експертизи відбулося поза межами процесуального механізму, встановленого статтею 113 ЦПК України, оскільки попередній експертний висновок не був визнаний судом ні неповним, ні неясним, ні необґрунтованим, а також не встановлено його суперечності іншим матеріалам справи. Ігнорування судом вказаних процесуальних вимог свідчить про істотне порушення порядку призначення експертизи.
У такій конфігурації дослідження експерт не має об`єктивної можливості встановити, чи є ОСОБА_2 саме двоюрідною бабусею дитини, оскільки визначення такого ступеня спорідненості передбачає підтвердження генетичного зв`язку через батька дитини - ОСОБА_4 .. Без дослідження його генетичного профілю неможливо ані підтвердити, ані виключити відповідну лінію родинного зв`язку.
Навіть у разі виявлення певної генетичної схожості між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 експерт може лише констатувати наявність статистичних ознак генетичноїподібності, що характерні для широкого кола родинних зв`язків. Такі показники можуть відповідати різним моделям спорідненості - наприклад: двоюрідна тітка, віддалена родичка, інша особа з тієї ж популяційної групи. Без дослідження генетичного профілю батька або інших прямих родичів по батьківській лінії неможливо встановити, через яку саме генеалогічну лінію виникла така генетична подібність.
Крім того, не погодившись із вказаним судовим рішенням, 10 квітня 2026 року представником повнолітньої ОСОБА_1 законним представником, як неповнолітньої у судді першої інстанції була її мати ОСОБА_3 - адвокатом Яценко Данилом Сергійовичем подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій останній просив ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року у справі №760/4398/25 про призначення експертизи скасувати або змінити, в частині: проведення експертизи якої доручено Київському міському клінічному бюро судово- медичної експертизи, та прийняти в цій частині нове рішення/змінити яким проведення експертизи доручити Медико-генетичному центру «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» (код ЄДРПОУ: 40652411).
Так, представник апелянтки вказує, що під час розгляду клопотання позивачки про призначення судової молекулярно- генетичної експертизи, судом першої інстанції належним чином досліджено докази, які були подані сторонами, при цьому надана належна їм оцінка, щодо встановлення обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення справи.
Проте, суд помилково та передчасно дійшов висновку про можливість проведення такого (специфічного) експертного дослідження Київським міським бюро судово-медичної експертизи та вирішити поставлені питання перед експертами.
Під час судового засідання неодноразово наголошувалось, що ця експертна установа не має можливості провести експертне дослідження «ДАЛЬНЬОГО» ступеня спорідненості, оскільки було отримано відповідну відповідь від експертної установи, яку в судовому засіданні представник не зміг надати оскільки отримана вона на електронну пошту.
Так само, під час судового засідання було зазначено, що вказане дослідження може бути проведено Медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» (код ЄДРПОУ: 40652411, 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд. 2/21, тел: 044 578 05 00), які мають відповідних фахівців, методик та обладнання, про що було надано лист установи.
Проте суд першої інстанції, критично віднісся до цієї обставини призначивши проведення експертизи на організацію, яка не має методик для проведення такого дослідження, а відповісти на поставлені питання не зможе.
При цьому, представник посилається на єдину правозастосовчу практику Верховного Суду, який у своїх постановах посилається як на доказ - висновки генотипоскопічного (експертного) дослідження проведеного Медико-генетичним центром «Мама Папа» у постановах від 01.04.2025 у справі № 127/13328/22 (провадження №61-16588св24), від 21.01.2026 у справі № 293/1763/24 (провадження № 61-14191св25), від 28.11.2025 у справі № 549/419/23 (провадження № 61-4505св25), від 25.06.2024 у справі № 359/6678/19 (провадження № 61-17877св23).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року поновлено строк на оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року у справі за позовом законного представника ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства, надано строк на подачу відзиву.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2026 року поновлено строк на оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Яценком Данилом Сергійовичем на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року у справі за позовом законного представника ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства, надано строк на подачу відзиву.
12 травня 2026 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем через систему «Електронний суд» було подано заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Так, представник зокрема вказує, що апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди апелянта з визначеною судом експертною установою та до спроби замінити її на приватну установу - ТОВ «Медико-генетичний центр "МАМА-ПАПА"». 
Водночас апелянтом не доведено, що саме ця установа має належний процесуальний статус, відповідних судових експертів або фахівців, затверджені чи належним чином верифіковані методики, спеціальне обладнання та реальну можливість провести саме судову молекулярно-генетичну експертизу, а не приватне лабораторне ДНК-дослідження.
Сторона відповідача звертає увагу апеляційного суду, що у цій справі йдеться не про стандартне дослідження біологічного матеріалу дитини та ймовірного батька, а про складну процесуальну ситуацію, пов`язану зі смертю ОСОБА_4 , кремацією його тіла та відсутністю можливості відібрати біологічні зразки безпосередньо у померлого. За таких обставин будь-яке дослідження через можливих родичів потребує особливої процесуальної обережності, чіткої методики, належної ідентифікації осіб, контролю за відібранням біологічних зразків, забезпечення ланцюга їх збереження та підтвердження компетентності установи, якій доручається проведення експертизи.
Водночас апеляційна скарга не містить належних доказів того, що ТОВ «Медико-генетичний центр "МАМА-ПАПА"» може самостійно та в належній судово-експертній формі провести дослідження саме того виду, який необхідний у цій справі: встановлення можливого кровного споріднення дитини не з безпосереднім ймовірним батьком, а через іншу особу, яка заявляється як родич померлого. Саме по собі посилання на наявність у приватної установи лабораторії, обладнання, комерційного досвіду або окремих згадок у судовій практиці не є достатнім доказом її належності як виконавця судової експертизи у конкретному провадженні.
Апелянт помилково ототожнює можливість проведення приватного генетичного тесту з можливістю проведення судової експертизи, яка має відповідати вимогам ЦПК України, Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також загальним вимогам щодо допустимості, належності та достовірності доказів.
Сторона відповідача також вважає необгрунтованими посилання апелянта на окремі фактичні обставини, що стосуються поховання, кремації, сімейних відносин, спілкування сторін та поведінки окремих осіб після смерті ОСОБА_4 . Такі твердження мають емоційний та оціночний характер, не стосуються безпосередньо правомірності визначення експертної установи та не можуть підміняти собою належне процесуальне обґрунтування апеляційних вимог.
Предметом апеляційного перегляду є не загальна оцінка сімейних відносин або поведінки сторін, а виключно перевірка законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині призначення експертизи та визначення експертної установи. У цій частині апелянт не довів наявності істотного порушення норм процесуального права, яке могло б бути підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, сторона відповідача вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а доводи апелянта щодо необхідності доручення проведення експертизи саме ТОВ «Медико-генетичний центр "МАМА- ПАПА"» мають бути відхилені як недоведені, передчасні та такі, що ґрунтуються на припущеннях, а не на належних і допустимих доказах.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
Апелянт-позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Яценко Д.С. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували та просили залишити без задоволення.
Представник апелянта-відповідача ОСОБА_2 - адвокат Касьяненко Д.Л. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував та просив залишити без задоволення.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Під час судового розгляду колегією суддів було розглянуто ряд клопотань поданих сторонами.
Так, колегією суддів було розглянуто клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Касьяненко Д.Л. про виклик судового експерта Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» Юрченка О.В., у задоволенні якого протокольною ухвалою суду було відмолено, у зв`язку з тим, даний експерт проводив попередню експертизу у справі, яка не є предметом апеляційного перегляду.
Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Касьяненко Д.Л. про виклик до суду фахівців (експерта) ТОВ «МАМА ПАПА», оскільки предмет апеляційного перегляду, зокрема є також відмова у визначені судом першої інстанції експертної установи, а тому у зв`язку з тим, що ТОВ «МАМА ПАПА» не залучена до участі у справи, як експертна установа такий виклик експерта є передчасним.
Окрім цього, під час судового засідання колегія суддів вирішила клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Касьяненко Д.Л. викладене у апеляційній скарзі щодо поновлення строків на подання додаткових письмових доказів, а саме: листа ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» № 01/2243 від 08.12.2025 року, листа ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» № 01/2242 від 08.12.2025 року, як доказів, що отримані представником відповідача після постановлення спірної ухвали від 27.11.2025 року, у зв`язку з чим об`єктивно не могли бути подані суду першої інстанції до її ухвалення, що відповідає вимогам ст. 127, ст. 83 ЦПК України.
За результатами розгляду даного клопотання та з урахуванням думки учасників справи, колегія суддів визнала причини не подання вказаних доказів не поважними та відмовила у долучені вказаних доказів до апеляційного розгляду.
Також, колегія суддів розглянула клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвокат Касьяненко Д.Л. про витребування доказів у Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Київ).
За результатами розгляду даного клопотання та з урахуванням думки учасників справи, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання та поновлення строку на його подання, оскільки вони не стосується предмету перегляду.
Окрім цього, разом з апеляційною скаргою представником апелянта ОСОБА_2 - адвокатом Касьяненко Д.Л. було подано клопотання про призначення судової молекулярно -генетичної експертизи (щодо встановлення спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ) відповідно до ст. 103, 107, 108 ЦПК України.
Під час судового розгляду, колегія судів з урахуванням думки учасників процесу, аналізуючи доводи представника апелянта щодо необхідності у призначені даної експертизи, протокольною ухвалою суду відмовила у задоволенні клопотання, оскільки таке питання є предметом перегляду в апеляційній інстанції.
Щодо клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Касьяненко Д.Л. про розгляд заяви від 13 листопада 2025 за №2202-3/25, колегія суддів дійшла висновків про відмову у задоволенні клооптання, оскільки судом першої інстанції дане питання було розглянуто. Крім того, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у всіх інших пуктам даної заяви, оскільки вони не стосуються заяви від 13 листопада 2025 року, але ототожнюються з розглядом даної заяви та не стосуються предмету розгляду.
Щодо клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - адвокат Касьяненко Д.Л. про долучення доказу у справі, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських форсувань щодо Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи», у зв`язку зі зміною її назви, колегія суддів відклала розгляд даного клопотання до ухвалення судового рішення.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Щодо апеляційної скарги представника апелянта (відповідача) ОСОБА_2 - адвоката Касьяненко Д.Л.
Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи зазначив, що представником позивача 11.11.2025 року у судовому засідання заявлено клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, отже представник позивача скористався своїм передбаченим в процесуальному порядку правом на заявлення клопотання у судовому засіданні в усній формі. В подальшому судом з метою забезпечення принципу змагальності, диспозитивності, рівності процесуальних прав сторін забезпечено право представника відповідача ознайомитись з клопотанням та подати відповідні заперечення, судове засідання відкладено на тиждень, а саме на 18.11.2025 року. В подальшому, представником відповідача подано заперечення на клопотання та у судовому засіданні 18.11.2025 року судом надано представнику позивача строк на ознайомлення, засідання відкладено на 27.11.2025 року. У судовому засіданні 27.11.2025 року представник позивача просив долучити докази надсилання клопотання іншим учасникам справи.
Підсумовуючи викладене суд першої інстанції дійшов до висновку, що клопотання представника відповідача - Касьяненка Д.Л. - про залишення без розгляду клопотання представника позивача - Яценка Д.С. про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи слід залишити без задоволення, оскільки представник позивача дотримався вимог ЦПК України, по-перше реалізував своє право заявити своє клопотання усно, по-друге, у судовому засіданні надав докази надсилання іншим учасникам судового процесу.
Представник позивача клопотання підтримав з підстав у ньому викладених, вказував, що робив усні запити до різних установ щодо проведення експертизи та лише Медико-генетичний центр «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» повідомив, що може провести експертизу такого рівня.
Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання, оскільки представник позивача не надав доказів звернення до Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА», також, зазначив, що відповідач перебуває за межами України та просив викликати експертів даної установи, щоб вони в судовому засіданні підтвердили чи можуть вони дійсно провести експертизу. Зазначив, що зазначена установа є приватною, а не державною установою, разом з тим, згідно законодавства України експертиза має проводитись виключно в державних установах. Також, представником відповідача було подано адвокатський запит до Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА», де йому відповіли, що вони таку експертизу не проводять, а надсилають зразки до США в лабораторію для проведення експертизи, тобто сама установа безпосередньо не проводить такий вид експертизи. Вказував, що у разі задоволення клопотання про експертизу хотів би поставити додаткові питання для експерта, а саме: Чи є ОСОБА_9 , який вказаний в актовому записі про народження, батьком ОСОБА_1 та одночасно її дідом, і чи є ОСОБА_1 сестрою ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції, враховуючи предмет спору, характер спірних правовідносин, зокрема, що обставина встановлення біологічного батьківства, яка може бути підтверджена експертизою, є істотною і її з`ясування є обов`язковим для правильного вирішення справи, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує факт кровної спорідненості з дитиною, то суд вважавобґрунтованим клопотання представника позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Саме висновок такої експертизи, на думку суду, є одним із доказів, що може засвідчити походження дитини від певної особи, а для з`ясування цих обставин, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідну обставину об`єктивно неможливо.
Суд першої інстанції вважав за необхідне на вирішення експертів поставити питання запропоноване заявником у письмовому клопотанні, оскільки вирішення саме цього питання, на думку суду, дозволить встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Щодо додаткового питання, яке просив поставити експертам представник відповідача Касьяненко Д.Л. , яке викладено також у його письмовому клопотанні від 18.11.2025 року, а саме: Чи є ОСОБА_9 , який вказаний в актовому записі про народження дитини, батьком ОСОБА_1 та одночасно її дідом, і чи є ОСОБА_1 сестрою ОСОБА_3 ? Дане питання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки як свідчать матеріали справи, запис про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зроблений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері.
Згідно клопотання позивач просить проведення вказаної експертизи доручити експертам Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА».
Оскільки представником позивача не надано будь-яких письмових доказів неможливості проведення вказаної експертизи державною спеціалізованою установою, суд першої інстанції вважав за можливе проведення експертизи доручити Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (ЄДРПОУ 23698049, юридична адреса: 03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване судове рішення, у межах доводів апеляційних скарг, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання та призначення експертизи, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Предметом спору у даній справі, є визнання батьківства.
Рішення у справі «MOLDOVAN v. UKRAINE», підкреслює, що: встановлення батьківства складає «приватне життя». Позивач може мати як майновий інтерес в отриманні спадщини, так і для нього це може бути важливо з моральної точки зору, оскільки він хоче зберегти пам`ять про свого батька на все життя; встановлення батьківства, на підставі статті 53 КпШС з урахуванням «філософії» Європейського суду з прав людини, може відбуватися на підставі будь-яких доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Тобто як на підставі «соціальних» доказів (спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, чи спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства), так і за допомогою результатів ДНК-експертизи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 наведено висновок, що: «суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Ураховуючи викладене, висновок судів про те, що цивільна правоздатність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 припинилась після їх смерті, тому вимога позивачки про встановлення між останніми, як матір`ю та дочкою, родинних відносин суперечить нормам цивільного права, є безпідставним, оскільки позивачка просила встановити факт родинних відносин між її матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, так як він безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право ОСОБА_1 на спадщину, спірну земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частина третя статті 128 СК України).
Згідно зі статтею 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії» (Jaggi v. Switzerland), ЄСПЛ постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника. При цьому Суд зазначив, що людина, яка намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.
У контексті застосування термінів для порушення провадження щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес ймовірного батька в захисті від скарг щодо фактів, які виникли багато років тому, не можна відхилити, і, на додаток до цього конфлікту інтересів між передбачуваним батьком і дитиною, можуть з`явитися інші інтереси, як-от інтереси третіх осіб, особливо родини ймовірного батька, та загальний інтерес правової визначеності (див. справу «Лааксо проти Фінляндії» (Laakso v. Finland), № 7361/05, § 46, 15 січня 2013 року; див. справу «Константінідіс проти Греції» (Konstantinidis v. Greece), № 58809/09, § 52, 03 квітня 2014 року).
Однак у контексті ДНК-тестування в провадженні щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес особи у визначенні свого батьківства не зникає з віком, а, навпаки, посилюється (справи «Яггі проти Швейцарії» (Jaggi v. Switzerland, № 58757/00) та «Паско проти Франції» (Pascaud v. France, № 19535/08).
Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації» (заява № 3451/05) зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Враховуючи зазнчене та обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, колегія суддів вважає, що вирішення спору щодо встановлення факту кровного споріднення між батьком і дочкою не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, що встановить вірогідність батьківства.
При зверненні до суду сторона позивача обрала спосіб відновлення своїх прав шляхом встановлення факту, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внесення змін до актового запису про народження, з метою отримання спадщини.
В ході розгляду справи на стадії підготовчого провадження стороною позивача було заявлено клопотання про призначення у справі посмертної судової молекулярно-генетичної (медико-генетичної) експертизи, яке ухвалою суду від 16 квітня 2025 року задоволено та  призначено посмертну судову молекулярно-генетичну (медико-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер   ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Київ, біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ? Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (03038, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).
Разом з цим, 04версеня 2025 року від зав.відділення Київського міського бюро судово-медичної експертизи Оксани Юрченко надійшов до суду висновок експерта № 103-121-2025 від 21.08.2025 року, згідно якого вбачається, що відповісти на питання стосовно біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 не є можливим у зв`язку з непридатністю його зразка крові для ідентифікації.
Вказані обставини, стали підставою для звернення сторони позивача з клопотанням, яке було задоволено частково судом першої існтанції, ухвала за результатами якого є предметом прегляду апеляційним судом.
Вбачається, що загальним предметом поставлених питань до екперта є доведення обставин щодо встановлення спорідення між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з метою встановлення факту батьківства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стороною позивача в межах предмету позову обрано спосіб захисту та відновлення своїх прав та спосіб їх доказування.
Так, ч. 1 та ч. 2 ст. 103 ЦПК України визначають, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Апеляційний суд наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025 року ц справі 359/626/24.
Відтак, враховуючи практику Верховного Суду та норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначивши експертизу ухвалою суду від 27 листопада 2025 року дійшов вірних висновків про характер спірних правовідносин, зокрема, що обставина встановлення біологічного батьківства, яка може бути підтверджена експертизою, є істотною і її з`ясування є обов`язковим для правильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л., що поставлені питання не доводять безпосередньо заявлену позовну вимогу, оскільки результати експертизи можуть бути предметом розгляду справи по суті.
Апеляційний суд звертає увагу, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Колегія суддів, критично відноситься до посилань сторони представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. щодо того, що позивачем не було вчинено інших дій щодо доказування, зокрема і щодо наданого вже висновку суду та які дії мала вчинити сторона позивача, оскільки сторона у справі вправі самостійно обирати спосіб захисту своїх прав та призначення даної експертизи не вказує на те, що висновок експерта, яки був наданий раніше є неповним.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 103 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Вказана норма не забороняє суду призначати декілька експертиз в рамках однієї справи, а тому доводи представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л., що суд наділений правом виключно призначити додаткову або повторну експертизу зводяться до суб`єктивного трактування законодавства, а тому не приймаються апеляційним судом.
Також, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання адвоката щодо питань поставлених експерту, наявності у експерта знань та можливості ескпертної установи провести вказану експертизу, оскільки вони є передчасними так як можуть бути надані експертом або ж експертною установою при виконанні ухвали суду від 27 листопада 2025 року, що відповідає ч. 7 ст. 103 ЦПК, яка передбачає, що призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що суд не є спеціалістом у галузі, щодо встановлення спорідненості зв`язків, вірності обраних методик при проведенні експертизи, а тому оцінку доказовим обставинам у галузі, яка є предметом експертизи в даній частині надається відповідним експертом, а не судом або ж учасниками справи. Суд оцінює висновок експерта за його належністю, допустимістю, достовірністю та достатністю у сукупності з іншими доказами. 
Таким чином, кодегія суддів вважає, що представником апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвокатом Касьяненка Д.Л., здійснено переоцінку мотивів прийняття судом першої інстанції ухвали про призначення експертизи та не враховано, що особа при зверненні до суду наділена правом самостійно визначитись зі способом захисту.
Також, колегія суддів вважає, що посилання представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. щодо порушення істотних порушень судом першої інстанції норм законодавства щодо призначення експертизи, на які посилається апелянт є субєктивним трактуванням норм законодавства, які станом на день розгляду апеляційним судом не було встановлено, а тому ухвала суду від 27 листопада 2025 року та її резолютивна частина відповідає вимогам ЦПК України.
Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції враховуючи стадію розгляду справи, а саме стадію підготовчого розгляду дійшов вірного висновку про призначення експертизи в силу обставин, які стали результами проведення експертизи на підставі ухвали суду від 16 квітня 2025 року.
Окрім цього, важливим аргументом є те, що доступу до тіла померлого немає, оскільки останній був кремований.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Відтак, доводи апеляційної скарги представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л., в даній частині не зайшли свого підтвердження.
Колегія суддів вважає, що доводи представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. щодо належності доводів ухвали про призначенян експерти та її мотивування є суб`єктивними та не вказують на те, що суд при постановлені ухвали не врахував норми законодаства та дійшов помилкових висновків.
Аргументація представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. щодо необхідності вчинення судом процесуальних та інших дій щодо експертизи, яка вже наявна у справі виходять за межі розгляду вказаного предмету, повноважень апеляційного суду та взагалі є передчасними в контексті стадії розгляду справи.
Крім іншого, суд апеляційної інстанці вважає, що при постановлені ухвали про призначення експертизи суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо додаткового питання, представника відповідача Касьяненко Д.Л., яке було викладено також у його письмовому клопотанні від 18.11.2025 року, а саме: Чи є ОСОБА_9 , який вказаний в актовому записі про народження дитини, батьком ОСОБА_1 та одночасно її дідом, і чи є ОСОБА_1 сестрою ОСОБА_3 ?, оскільки дане питання не є предметом розгляду, вказана особа не є учасником справи, не була залучена до її розгляду, а тому не може бути зобов`язана судом до вчинення будь яких процесуальних дій в межах даної справи.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Разом з тим, під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен врахувати, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Інші доводи апеляційної скарги представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи клопотання про призначення експертизи дійшов вірних висновків про наявність для цього правових підстав, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга апелянта (відповідача) ОСОБА_2 подана - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем у цій частині не підлягає задоволенню.
Щодо апеляційної скарги представника апелянта (позивача)  ОСОБА_1 - адвоката Яценка Д.С. (в частині визначення експертної установи)
Згідно статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (частина друга статті 7 Закону України «Про судову експертизу»).
Відповідно до вищевказаних положень норм матеріального права судово-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.
Згідно з частиною другої статті 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).
Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.
З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.
Такий висновок зробив Верховний Суд у постановахвід 30 березня 2020 року у справі № 462/3998/19 (провадження № 51-85км20), від 31 серпня 2022 року у справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22)від 05 жовтня 2022 року у справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 13 жовтня 2022 року у справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків, щодо доручення проведення експертизи державній спеціалізованій установі, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не вказують на помилковість висновків суду першої інстанції щодо вибору установи.
Що стосується доводів апелянта у частині неможливості проведення експертизи такого виду у вказаній установі, то апеляційний суд їх розцінює як безпідставні та передчасні, оскільки вказаний висновок, відповідно до норм ЦПК України може бути зроблено лише експертною установою за наслідками розгляду ухвали про призначення відповідної експертизи, а такий у матеріалах справи відсутній.
Таким чином, апеляціна скарга адвоката Яценка Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Разом з тим, апеляціний суд взявши до уваги доводи представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. щодо наявності підстав зміни назви експертної установи дійшов наступних висновків.
Так, з аналізу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських форсувань суд апеляційної існтанції встановив, що наявні дані про принення юридичної особи «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи». Запис від 15 листопада 2024 року.
При цьому зазначено, що правонаступником є Державна спеціалізована установа «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи».
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року підлягає зміні в частині вірного найменування експертної установи, якій було доручено проведення експертизи, а саме з «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи» на «Державну спеціалізовану установу «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи».
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, оскільки апеляційний суд врахував вказаний довід (зміна назви) апеляційна скарга представника апелянта (відповідача) ОСОБА_10 - адвоката Касьяненка Д.Л. підлягає частковому задоволенню.
В іншій частині ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року залишається без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану - адвокатом Яценком Данилом Сергійовичем на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року - задовольнити частково.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року, змінити в частині найменування експертної установи, а саме: з «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи» на «Державну спеціалізовану установу «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 08 липня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова