| 1 | Справа № 331/1607/26  2/335/2436/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року       м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника відповідача Козарик Н.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 919958668, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 5 400,00 грн. 
На підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Мінівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021.
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до якого останній набув права грошової вимоги за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021.
На підставі договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021.
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 37 185,95 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 450,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 26 735,95 грн.
Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 у розмірі 37 185,95 грн; судовий збір у сумі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 05.03.2026 цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.04.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У відзиві на позов відповідач заперечував щодо позовних вимог, вказуючи, що відповідачем визнається та не заперечується факт укладання договору про споживчий кредит та перерахування грошових коштів в період з 15.05.2021 по 16.06.2026 в сумі 10 450,00 грн. на його картковий рахунок. При цьому, представник відповідача звертає увагу суду на те, що відповідачем 13.06.2021 було сплачено грошові кошти в розмірі 3 912,00 грн. Однак, сплачені грошові кошти відповідачем 13.06.2021 позивачем самовільно та в односторонньому порядку зараховано їх в рахунок погашення нарахованих процентів, залишивши тіло кредиту незмінним, що вважає протиправним. Оскільки відповідач сплатив 3 912,00 грн, сума кредиту зменшилася та становить: (10450,00 грн-3912,00 грн+6538,00 грн).
Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 538,00 грн відповідач визнає.
Щодо заборгованості за відсотками за кредитним договором, що складають 26 735,95 грн, відповідачем не визнаються, оскільки відповідач був і є діючим військовослужбовцем. В Україна на момент укладання договору діяв особливий період і нині триває воєнний стан. А тому, на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому відсотки за користування кредитом з нього стягненню не підлягають.
Враховуючи що, сторонами врегульовано спірні питання, просить суд провадження у справі закрити, оскільки у справі відсутній предмет спору.
Крім того, відповідач вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну допомогу, понесений у суді першої інстанції позивачем та визначений його представником – адвокатом є завищеним, без врахування сьогодення, конкретної обставини справи, фінансового стану відповідача, тощо. Крім того, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 37 185,95 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу є непропорційною як до ціни позову, так і позову; правовідносини за даними позовними заявами не є складними є розповсюдженими та типовими, а тому значної складності не передбачають при наданні правничих послуг.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами , які заявлені у позовній заяві, вважають, що розмір вказаних витрат в сумі 7 000,00 грн є таким, що не підлягає задоволенню, й з вираховуванням того, що борг сплачений в повному обсязі до прийняття судом рішення у справі.
Посилаючись на викладене, представник відповідача адвокат Козарик Н.А. просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Представник позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» в судове засідання не з`явився. У наданій заяві просив розглядати справу за їх відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, та просила прийняти рішення з урахуванням доводів викладених у відзиві. Крім того, наголошувала, що строки на подання даного позову пропущені, у зв`язку з чим, також просила застосувати у справі строки позовної давності.
Суд, дослідив матеріали справи, вислухавши представника відповідача встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обовязкові реквізити документа.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
Судом встановлено, що 15.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 919958668 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV93WSN, також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту «Смарт» до Договору № 919958668 від 15.05.2021.
За умовами кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 11 500,00 грн, розмір першого траншу 5 400,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Дисконтна процентна ставка 1,69% в день, індивідуальна процентна ставка 1,70 % в день, базова процентна ставка 2,1% від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, після закінчення дисконтного періоду 2,30% в день (пункти п. 1.9.1 1.9.3, 1.12.2 договору).
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання (п. 1.4 договору).
Відповідно до п. 1.5 договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору.
Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). (п. 1.7 договору).
Відповідно до п.п. 1.12.1 п. 1.12 договору факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Згідно з п. 4.2 договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, але може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, зокрема передбачених п. 1.3. та п. 1.7. договору.
Пунктом 4.3 договору передбачено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
В подальшому було збільшено суму наданого відповідачу кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 10 450,00 грн.
Надання кредитором відповідачу грошових коштів у загальній сумі 10 450,00 грн підтверджується доданими платіжними дорученнями.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк». 
Згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) емітована на ім`я ОСОБА_1 .
Випискою з особового рахунку відповідача підтверджується зарахування коштів у вищезазначених сумах та дати на картку відповідача. Також підтверджено фінансовий номер відповідача.
Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобовязується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором.
Додатковими угодами № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, вносились зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2024 включно.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 147 від 17.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача у сумі 24 208,13 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021, заборгованість відповідача становить 37 185,95 грн, що складається з тіла кредиту 10 450,00 грн та нарахованих процентів в сумі 26 735,95 грн.
23.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 23/0224-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу № 23/0224-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37 185,95 грн.
15.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Ейс» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників б/н від 15.07.2025 до Договору факторингу № 15/07/25-Е року ТОВ ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 на загальну суму 37 185,95 грн.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021, наданої позивачем ТОВ «ФК «Ейс», заборгованість ОСОБА_8 перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за згаданим кредитним договором, станом на 26.12.2025 (включно), складає 37 185,95 грн, яка складається з тіла кредиту 10 450,00 грн та нарахованих процентів в сумі 26 735,95 грн.
Аналіз вказаних письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «ФК «Ейс» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021, укладеним відповідачем з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Відповідно до розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача станом на 16.08.2021 становить 23 967,80 грн: 18 10 400,00 грн тіло кредиту, 17 670,13 грн проценти. 
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 13.06.2021 відповідачем здійснено сплату процентів у сумі 3 912,00 грн., тим самим він продовжив строк дисконтного періоду, крім того після закінчення дисконтного періоду продовжував користування кредитними коштами.
Часткова сплата відповідачем заборгованості доводить його освідомленість щодо укладення договору та існування заборгованості за ним.
ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування та корегування розміру процентів за кредитним договором № 919958668. Проценти нараховані з 16.08.2021 по 10.10.2021. При цьому позивачем нарахування відсотків не здійснювалося. 
На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом.
Сторона відповідача не заперечує самого факту підписання кредитного договору чи отримання коштів, але вважає, що позивачем самовільно та в односторонньому порядку зараховувалися в рахунок погашення нарахованих процентів, внаслідок чого тіло кредиту залишалось незмінним.
Однак, суд не погоджується із такими доводами представника відповідача, з огляду на наступне.
Згідно ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.
Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.
Таким чином, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі та дійшов висновку, що заборгованість відповідача за договором № 919958668 від 15.05.2021 становить 37 185,95 грн, з яких: за тілом кредиту 10 450,00 грн, за відсоткам за користування кредитом 26 735,95 грн.
Договором кредитної лінії № 919958668 від 15.05.2021 визначено строк повернення кредиту - 30 днів з моменту його отримання, а також порядок сплати процентів за користування кредитом протягом вказаного періоду (1,69 % за кожен день користування кредитом).
У разі неповернення кредиту в визначений строк, відповідач зобов`язався повернути вказану суму кредиту та відсотки протягом строку кредитування, визначеного умовами договору. 
Будь-яких застережень або зауважень з боку ОСОБА_1 щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, до суду належними доказами не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов кредитного договору у відповідача була можливість відмовитися від його підписання.
Інформація, надана первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора.
Підписавши договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Отже, розмір відсотків був погоджений відповідачем, відповідач отримав договір і міг відмовитись від угоди у встановлений законом строк. 
На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.
Отже, ОСОБА_1 істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка суд вважає підлягає стягненню у повному обсязі.
Щодо доводів представника відповідача, що заборгованість за відсотками за кредитним договором, що складає 26 735,95 грн, відповідач не повинен сплачувати, оскільки він був і є діючим військовослужбовцем та з 09.01.222 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, суд зазначає наступне.
Соціальний захист військовослужбовців врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ.
Із положень статті 3 Закону України № 2011-ХІІ слідує, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Згідно з частиною 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції на час укладення сторонами кредитного договору), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:
1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом;
2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.
Вказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Зазначене узгоджується з постановами Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.
Оскільки у період нарахування відсотків за користування кредитом а саме до 10.10.2021 ОСОБА_1 не був військовослужбовцем, він не належав до осіб, яким згідно з частиною 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ відсотки не нараховуються. При цьому за період з 11.11.2021 до дня ухвалення судового рішення, нарахування відсотків не здійснювалося. Отже, заперечення відповідача в цій частині є неспроможними.
Щодо заяви представника відповідача про сплив строків позовної давності, суд дійшов такого висновку.
Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та ст. 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)»(далі - Закон № 540-IX)розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025.
З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 до  04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся.
Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
З 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п. 19 у редакції Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19, Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків.
Договір укладено 15.05.2021, позов подано 26.02.2026, тобто під час зупинення перебігу позовної давності. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи представника відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 185,95 грн, з яких: за тілом кредиту 10 450,00 грн, за відсоткам за користування кредитом 26 735,95 грн., є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Судом встановлено, що адвокат Соломко О.В. здійснював представництво інтересів ТОВ «ФК «Ейс» у судових установах на підставі довіреності від 11.08.2025.
Ордер на представництво інтересів ТОВ «ФК «Ейс» в суді адвокатом Соломко О.В. на підставі договору від 20.08.2025 №20/08/25-01 Адвокатським бюро «Соломко та партнери» не видавався.
20.08.205 Адвокатське бюро «Соломко та партнери» на підставі договору від 20.08.2025 №20/08/25-01 оформило ордер на представництво інтересів ТОВ «ФК «Ейс» в АТ КБ «Приватбанк» адвокатом Соломко О.В.
Суд, оцінивши докази, надані на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, вважає, що не всі витрати відповідають вищенаведеним критеріям.
Так, з акту акт прийому-передачі послуг від 29.12.2025 встановлено, що Адвокатським бюро «Соломко та партнери» були надані послуги ТОВ «ФК «Ейс» на суму 7000 грн.
Суд вважає, що складання позовної заяви 2 год. вартістю 5000 грн., вивчення матеріалів справи 2 год. вартістю 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_2 1 год. вартістю 500 грн. та підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_2 1 год. вартістю 500 грн. є завищеним, неспівмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання цих послуг, та їх обсягом.
З позовної заяви вбачається, що вона є шаблонною та переважно складається з цитування нормативно-правових актів, а тому її складання об`єктивно не потребувало тієї кількості часу, який зазначений в акті прийому-передачі послуг від 29.12.2025.
Аналогічно вивчення матеріалів справи тривалістю 2 год. та вартістю 1000 грн. також є завищеним, з огляду на те, що правовідносини, які виникли між сторонами не є складними, судова практика за такими правовідносинами є усталеною, ціна позову становила 37 185,95 грн., що свідчить про малозначність цієї справи.
Оцінюючи кількість часу, витраченого адвокатом Соломко О.В., на складання адвокатського запиту до АТ КБ «Приватбанк» від 25.09.2025, суд відзначає, що цей запит також був шаблонним, він стосувався не тільки позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 , але і інших боржників позивача, зазначених у додатку 1 до цього запиту, а тому, зважаючи на це вартість цієї послуги є завищеною.
Враховуючи, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. не відповідають обсягу реально виконаних адвокатом робіт, категорії справи, її складності, ціні позову, значенню справи для сторін, відсутності публічного інтересу до справи, а також критеріям розумності, реальності та співмірності, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 919958668 від 15.05.2021 у розмірі 37 185 (тридцять сім тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 95 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження юридичної особи: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправка, буд. 6, кв. 13.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя        В. О. Макаров