КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/6844/26-п Головуючий 1-ї інстанції: Гридасова А.М. 
Провадження №33/824/2662/2026 Доповідач: Яковлева В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Пишковичем М.І., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , учасника ДТП - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва №757/6844/26-п від 19 березня 2026 року, та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 не винним в порушенні п.13.1 ПДР.
Крім того, подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає про те, що зазначену постанову останній отримав 27.03.2026, що підтверджується копією розписки про отримання постанови з підписом про отримання. 
На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що з вказаною постановою не погоджується, вважає себе не винним у даній дорожньо - транспортній пригоді, вважає що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до порушення норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; не доведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, за наявності невідповідності висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що протоколи про адміністративне правопорушення були складені працівниками поліції щодо обох учасників ДТП. При цьому постановою від 06 березня 2026 року у справі № 757/6841/26-п іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 - визнано винним у порушенні пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим, на думку апелянта, останній не може вважатися потерпілим у справі.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням учасників ДТП, наданим під час судового розгляду, а також поданим ним доказам, зокрема фотознімкам із місця пригоди, зробленим одразу після ДТП, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів. На його переконання, мотивувальна частина постанови фактично ґрунтується виключно на даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 373174 від 18.01.2026 року, схемі місця ДТП та письмових поясненнях учасників пригоди, тоді як оцінка пояснень, наданих у судовому засіданні, у постанові відсутня.
Посилається на те, що до матеріалів справи ним були подані письмові пояснення з фотододатками, відповідно до яких перед ДТП він, рухаючись вулицею Хрещатик, повернув на вулицю Грушевського та зайняв крайню праву смугу руху відповідно до вимог пункту 10.5 Правил дорожнього руху. За його твердженням, позаду рухався автомобіль Hyundai Sonata під керуванням ОСОБА_2 , який після виїзду на вул. Грушевського зайняв другу смугу руху та перебував приблизно за п`ять метрів позаду його автомобіля.
Апелянт зазначає, що, увімкнувши лівий покажчик повороту, він здійснив перестроювання з крайньої правої смуги до крайньої лівої з метою подальшого виконання розвороту. Відстань від місця виїзду на вул. Грушевського до місця ДТП, за його твердженням, становить 137 метрів, чого було достатньо для безпечного виконання такого маневру.
Стверджує, що після зупинки у крайній лівій смузі на перехресті вул. Грушевського та вул. Алеї Магдебурзького права для надання можливості завершити розворот автомобілю Range Rover, який перебував на зустрічному напрямку руху, в ліву передню частину його автомобіля Tesla Model Y здійснив зіткнення автомобіль Hyundai Sonata під керуванням ОСОБА_2 .
Апелянт наголошує, що відносно обох водіїв були складені протоколи за порушення пункту 13.1 Правил дорожнього руху щодо недотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу. При цьому зазначає, що попереду його автомобіля транспортні засоби були відсутні, так само як і зліва від нього, тому він не міг порушити вимоги щодо дистанції чи інтервалу. На підтвердження цього посилається на фотознімки з місця пригоди та характер механічних пошкоджень транспортних засобів.
На думку апелянта, фотоматеріали свідчать про те, що його автомобіль перебував саме у крайній лівій смузі руху. Крім того, характер пошкоджень транспортних засобів, а саме пошкодження лівих передніх дверей, переднього лівого крила та колеса автомобіля Tesla Model Y і пошкодження передньої правої частини автомобіля Hyundai Sonata, підтверджують його версію механізму виникнення ДТП.
Апелянт вважає безпідставними твердження ОСОБА_2 про те, що він здійснював розворот між крайньою лівою та середньою смугами руху, оскільки такі твердження, на його думку, спростовуються схемою ДТП, фотознімками та розташуванням транспортних засобів після зіткнення.
Зазначає, що саме водій автомобіля Hyundai Sonata не дотримався безпечної дистанції, а намагаючись уникнути зіткнення із задньою частиною його автомобіля, змінив напрямок руху, повернувши кермо ліворуч, перетнув суцільну лінію розмітки острівця безпеки та допустив зіткнення з автомобілем Tesla Model Y.
Також апелянт посилається на положення пункту 10.4 Правил дорожнього руху України та зазначає, що завчасно зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині для виконання розвороту, чим дотримався вимог зазначеної норми. Вважає, що пункт 10.4 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок виконання розвороту, а тому його дії повністю відповідали вимогам Правил дорожнього руху.
Натомість, на переконання апелянта, саме водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_2 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, що й стало безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строків апеляційного оскарження, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення. Як убачається з матеріалів справи, копію постанови апелянт отримав 27 березня 2026 року, що підтверджується розпискою (а.с. 21). Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 03 квітня 2026 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання копії постанови. Також з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що загальний доступ до постанови було надано 26 березня 2026 року. 
Враховуючи вказані обставини та з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Судом першою інстанцією встановлено, що ОСОБА_1 18 січня 2026 року о 16 год 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4, керуючи транспортним засобом марки "Tesla", д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вище вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: даними, зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 373174 від 18.01.2026 (а.с.1); даними схеми місця ДТП (а.с.3); письмовими поясненнями водіїв - учасників ДТП (а.с.4-5).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно встановлено механізм дорожньо-транспортної пригоди, не надано належної оцінки поясненням ОСОБА_1 та поданим ним фотоматеріалам, а також безпідставно зроблено висновок про його винуватість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Всупереч твердженням апелянта, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення не лише на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення, а за результатами оцінки всієї сукупності доказів, що містяться у матеріалах справи, які суд визнав належними, допустимими та достатніми для висновку про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.
При цьому апеляційна скарга не містить будь-яких доводів, які б свідчили про недостовірність чи суперечливість зазначених доказів або про істотні порушення порядку їх одержання чи дослідження.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував його пояснення та фотознімки з місця пригоди, не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки такі доводи фактично зводяться до незгоди із здійсненою судом оцінкою доказів. Незгода особи з оцінкою доказів не свідчить про її неправильність та не є підставою для висновку про незаконність судового рішення.
Наведена в апеляційній скарзі версія механізму дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої ОСОБА_1 завчасно зайняв крайню ліву смугу руху, виконав перестроювання з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а дорожньо-транспортна пригода сталася виключно внаслідок дій водія автомобіля Hyundai Sonata, є власним баченням апелянтом обставин події та не підтверджується доказами, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Посилання апелянта на фотоматеріали та характер механічних пошкоджень транспортних засобів також не спростовують встановленого судом факту порушення ним вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки вони не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення та не спростовують інших доказів, покладених в основу постанови.
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 дотримався вимог пунктів 10.4 та 10.5 Правил дорожнього руху України. Перебування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у лівій смузі руху унеможливило б його об*їзд з лівого боку іншим автомобілем, що об*єктивно вбачається з фототаблиці та схеми місця ДТП. 
Разом з тим, спростовуються доводи апеляційної скарги щодо притягнення до адміністративної відповідальності іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 . Притягнення іншого водія до адміністративної відповідальності не виключає наявності порушення Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 та не свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідальність кожного учасника дорожнього руху є самостійною та визначається виходячи з допущених ним порушень.
Також, доводи апелянта про те, що у зв`язку з притягненням ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності останній не може вважатися потерпілим у справі. Зазначена обставина не впливає на правильність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не є підставою для скасування постанови суду.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до намагання надати іншу оцінку тим самим доказам, які були предметом дослідження суду першої інстанції. Однак підстав для переоцінки доказів апеляційний суд не вбачає, оскільки наведені апелянтом доводи не спростовують установлених судом фактичних обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Керуючись ст.ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2026 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева