КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2026 року № 826/17802/14
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в: 
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач), у якому просив суд:
- скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 2497-ц про звільнення з посади заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисною і представницької діяльності Генеральної прокуратури України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисною і представницької діяльності Генеральної прокуратури України;
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
- зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України (від 16 вересня 2014 року № 1682-VII) "Про очищення влади". 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про незаконність свого звільнення із займаної посади, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що оскаржуваний наказ відповідач 1 прийняв всупереч положенням Конституції України, міжнародним договорам, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших норм міжнародного права, практиці Європейського суду з прав людини та чинному законодавству України, з огляду на те, що застосування до позивача положень Закону України "Про очищення влади" не відповідає міжнародним стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів, обмежує право позивача на працю та доступ до державної служби; наказ про звільнення видано в період тимчасової непрацездатності позивача, чим порушено вимоги Кодексу законів про працю України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17802/14, закінчено підготовче провадження та признано справу до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року зупинено провадження у справі №826/17802/14 до вирішення Конституційним Судом України подань сорока семи народних депутатів України щодо конституційності положень частин 3, 6 статті 1, частин 1-4, 8 статті 3, пункту 2 частини 5 статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", Верхового суду України щодо конституційності пункту 6 частини 1, пункту 2 частини 2, пункту 13 частини 2, частини 3 статті 3 Закону України "Про очищення влади" та Служби зовнішньої розвідки України щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини 1, пункту 3 частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" у взаємозв`язку з положеннями частини 2 статті 1 цього Закону, положень статті 19 Конституції України у взаємозв`язку з положеннями її статті 64 та зазначеними положеннями цього Закону.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року поновлено провадження у справі №826/17802/14; замінено назву відповідача - Генеральна прокуратура України на Офіс Генерального прокурора; призначено підготовче засідання.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
За наслідками розгляду справи Окружний адміністративний суд міста Києва 31 травня 2021 року ухвалив рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково:
- визнав протиправним і скасував наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 2497-ц;
- поновив ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, а саме на посаді Заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисною і представницької діяльності Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року;
- стягнув з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 369735,08 грн.
В іншій частині позову - відмовив.
Крім того, Окружний адміністративний суд міста Києва вийшов за межі позовних вимог і зобов`язав Офіс Генерального прокурора надати Міністерству юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 17 147, 34 грн допущено до негайного виконання.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, тобто посаді Заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисною і представницької діяльності Генеральної прокуратури України, з 24 жовтня 2014 року та про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4 369 735,08 грн.
У цій частині апеляційний суд ухвалив нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково:
- поновив ОСОБА_1 в Генеральній прокуратурі України на посаді Заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисною і представницької діяльності Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року;
- стягнув на користь ОСОБА_1 з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 374 269,00 грн.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2021 року - залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора і ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і направлено в цій частині на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" - скасовано.
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року (про визнання протиправним і скасування наказу Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року №2497-ц) в цій справі - залишено без змін.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові зазначив, що стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу висновки судів попередніх інстанцій в цій частині до певної міри є наслідком помилкового вирішення попередньо зазначеного аспекту цього спору, адже остаточна сума середнього заробітку спричинена, зокрема, й кількістю робочих днів вимушеного прогулу, який з об`єктивних причин не міг тривати аж до ухвалення рішення суду першої інстанції. Крім того, розрахунки судів першої та апеляційної інстанцій основувалися на застосуванні, зокрема, приписів пункту 10 Порядку № 100, який на дату вирішення цієї справи втратив чинність, що у поєднанні з наведеним, у підсумку, спричинило те, що розрахована ними сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неправильна. З огляду на наведені вище мотиви, судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій в цій частині скасовано з направленням справи (в цій частині) на новий розгляд.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року прийнято справу до свого провадження, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
18.11.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Офісу Генерального прокурора, відповідно до якого відповідач вказує, що позивач 04.01.2018 досяг 65-річного віку у зв`язку з чим його повноваження прокурора припиняються в силу Закону України "Про прокуратуру". Відтак, період вимушеного прогулу, за який може стягуватися середній заробіток, починається з 24.10.2024 і завершується 04.01.2018.
13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 року "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" 21.08.2024 до Київського окружного адміністративного надійшла адміністративна справа №826/17802/14.
У зв`язку з вищезазначеними обставинами матеріали адміністративної справи №826/17802/14 за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Діски А.Б.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року адміністративну справу №826/17802/14 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 12.07.2012 № 2696ц ОСОБА_1 був призначений Першим заступником начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України, звільнивши його з посади Першого заступника начальника Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі підпункту "г" частини сьомої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів).
Наказом Генеральної прокуратури України від 15.08.2012 № 3303ц переведено Першого заступника начальника Головного управління нагляду за додержання законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України позивача на посаду Начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України.
Наказом Генеральної прокуратури України від 25.02.2014 № 149ц позивача призначено Заступником начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальником управління правозахисної і представницької діяльності Генеральної прокуратури України, звільнивши його з посади Начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України.
16.10.2014 набув чинності Закон України "Про очищення влади", яким передбачені підстави та порядок проведення процедури люстрації щодо посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.
Наказом Генеральної прокуратури України від 23.10.2014 № 2497ц ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - начальника управління правозахисної і представницької діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Вважаючи неправомірним своє звільнення, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, у даному випадку, враховуючи постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року, виникли з приводу розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням позивача з посади.
Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Водночас, суд враховує, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).
За приписами статті 1 Закону № 1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1697-VII на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається (стаття 5 Закону № 1697-VII).
За текстом частини першої статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується: 1) особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності; .
Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина третя статті 16 Закону № 1697-VII).
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 51 Закону № 1697-VII повноваження прокурора припиняються у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 61 Закону № 1697-VII повноваження прокурора припиняються за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.
Відтак, зважаючи на вищенаведені приписи та висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 вересня 2022 року, суд при розрахунку періоду вимушеного прогулу, за який позивачу мав бути сплачений середній заробіток, виходить з того, що вимушений прогул позивача почався з 24.10.2014 - дата, наступна за днем звільнення позивача і завершився 04.01.2018 - дата досягнення позивачем 65-річного віку у зв`язку з чим повноваження останнього припинились в силу Закону України "Про прокуратуру". 
Згідно з статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
При цьому, згідно пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 кількість робочих днів з 24 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 49 дні.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 №10196/0/14-14/13 кількість робочих днів у 2015 складає 250.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 складає 251.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 складає 248.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України кількість робочих днів з 01 січня 2018 року по 04 січня 2018 року (досягнення позивачем 65-річного віку) складає 4.
Відповідно загальна кількість робочих днів з дати, наступної за днем звільнення позивача по день досягнення позивачем 65-річного віку у зв`язку з чим його повноваження прокурора припиняються в силу Закону України "Про прокуратуру" складає 802 дні вимушеного прогулу.
Так, згідно довідки Офісу Генерального прокурора від 08.04.2021 №21-300зп за останні 2 календарні місяці роботи (серпень-вересень 2014 року), заробітна плата позивача становить 29395,59 грн (11125,59 грн.+18270,00 грн). У той же час середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 816,54 грн (29395,59 грн/36 робочих днів).
Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Пунктом 10 Порядку №100 передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловив правову позицію щодо необхідності застосування пунктів 7, 8 та пункту 10 розділу IV Порядку №100 у тому випадку, коли у розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів, згідно з актами законодавства.
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 10 Порядку №100 для цілей обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено у постановах від 06 серпня 2019 року у справі №640/4691/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 826/17601/14, від 12 серпня 2020 року у справі № 2-а-3279/10/1970, від 11 лютого 2021 року справі №814/197/15 та інших.
На день звільнення позивача розмір посадових окладів прокурорів визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505.
Згідно з довідкою від 05 квітня 2021 року №21-295зп, виданою Офісом Генерального прокурора, коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача складає 1,31; середньоденна заробітна плата складає 1069,67 грн. (816,54 х 1,31).
06 вересня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» (далі по тексту - Постанова №657), якою підвищено посадові оклади працівників органів прокуратури.
Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 06 квітня 2021 року №21-969вих-21, з 06 вересня 2017 року коефіцієнт підвищення посадового окладу за посадою позивача складає 2,21. Відповідно середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення становить 2363,97 грн. (1069,67 грн. х 2,21).
Отже, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу:
за період з 24 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням Постанови №505 (816,54 грн. х 277 днів) становить 226181,58 грн.;
за період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року з урахуванням Постанови №1013 (1069,67 грн. х 441 день) становить 471724,47 грн.;
за період з 06 вересня 2017 року по 04 січня 2018 з урахуванням Постанови №657 (2363,97 грн. х 84 дні) становить 198573,48 грн.
Отже, загальна сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 04.01.2018 становить 896 479,53 грн.
Водночас, як вбачається судом з меморіального ордеру № 227343578 від 17.12.2021, наявного в матеріалах справи (ст. 169 Т. 3), Офісом Генерального прокурора на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2021 у справі №826/17802/14 було сплачено ОСОБА_1 1911286,92 грн.
24.07.2026 до суду від позивача надійшли пояснення, якими ОСОБА_1 підтверджує сплату відповідачем на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1901730, 49 грн. на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2021 по справі № 826/17802/14.
Суд враховує, що згідно із приписами статті 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Згідно із усталеною практикою Верховного Суду можливість повороту виконання судового рішення у справі про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання передбачена виключно в разі недобросовісних дій позивача (стягувача), згідно з якими скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Подібний підхід щодо можливість повороту виконання судового рішення у справі викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 569/15646/16-ц та постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 818/678/17, від 25.10.2021 у справі № 607/3393/18, від 26.05.2022 у справі № 495/364/17, від 01.12.2022 у справі № 380/3422/20 та інш.
Отже, неврахування у цьому випадку при визначенні способу захисту порушеного права позивача раніше стягнутої на його користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно меморіального ордеру № 227343578 від 17.12.2021 може призвести до подвійного стягнення на його користь цієї суми, що суперечить визначеним КАС України критеріям справедливості та обґрунтованості судового рішення.
Суд зазначає, що оскільки сума середнього заробітку у розмірі 1901730,49 грн., незважаючи на скасування судового рішення, вже стягнута з Офісу Генерального прокурора на користь позивача, порушене право ОСОБА_1 було відновлено у повному обсязі.
Підсумовуючи викладене та виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову у цій частині.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Діска А.Б.