ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 127/28231/22
провадження № 61-15114св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дутка Іван Васильович, 
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Наумова Олексія Валентиновича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Ан О. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки І. В. (далі - приватний виконавець Дутка І. В.) неправомірними та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 .

Скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця Дутки І. В. знаходилось рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2023 року у справі № 127/28231/22 про стягнення грошових сум, стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_1 .
Приватний виконавець Дутка І. В. виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання рішення та додаткового рішення у справі № 127/28231/22 та про стягнення винагороди приватного виконавця у загальному розмірі 87 527,04 грн. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року скасовано, а постановою приватного виконавця Дутки І. В. від 22 листопада 2023 року виконавчі провадження завершені на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» .
Заявник указував, що листом від 28 грудня 2023 року приватний виконавець Дутка І. В. відмовив йому повертати стягнуту винагороду приватного виконавця. 

Посилаючись на положення частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», заявник указував, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням рішення, що підлягає виконанню або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
При цьому стверджував, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина третя статті 45 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як підставу для поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою заявник указує на те, що остаточне рішення у справі № 127/28231/22 ухвалив Верховний Суд 03 вересня 2025 року, копію якого заявник отримав в Електронному кабінеті 12 вересня 2025 року.

ОСОБА_1 просив суд поновити строк на подання скарги, визнати бездіяльність приватного виконавця Дутки І. В. щодо неповернення йому стягнутої винагороди приватного виконавця у ВП № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 неправомірною та зобов`язати приватного виконавця Дутку І. В. повернути йому кошти у сумі 87 527,04 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено скаржнику право звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції, залишивши ухвалу без змін, вказав, що заявник пред`явив вимогу про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця щодо неповернення стягнутої винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях та зобов`язання приватного виконавця повернути ці кошти, і суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така скарга підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
При цьому врахував висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Наумов О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

03 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Наумова О. В. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

23 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Вінницького міського суду Вінницької області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

03 серпня 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили норми процесуального права.

Заявник не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції та застосованою ним судовою практикою Верховного Суду. Зокрема, щодо наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 205цс21), указав, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу. Вказував, що саме цими висновками Верховний Суд мотивував застосування частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачений порядок оскарження рішень, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб). 

Стверджує, що підставою скарги заявника є бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення стягнутої винагороди, а не оскарження постанови такого виконавця як окремого виконавчого документа. 

Оскільки підставою скарги є бездіяльність приватного виконавця Дутки І. В. щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області, то, відповідно, така скарга повинна розглядатись цим судом.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

На виконанні у приватного виконавця Дутки І. В. перебували ВП № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відкриті з примусового виконання виконавчих листів № 127/28231/22, виданих 12 вересня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області, стягувач - ОСОБА_3 , боржник - ОСОБА_1 .

Встановлено, що приватний виконавець Дутка І. В., на думку заявника, мав повернути боржнику ОСОБА_1 стягнуту винагороду приватного виконавця у ВП № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у загальній сумі 87 527,04 грн, оскільки виконавчі провадження закінчені на підставі пункту 5 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Наумова О. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 

ОСОБА_1 у вересні 2025 року оскаржив дії приватного виконавця Дутки І. В. щодо неповернення винагороди приватного виконавця на загальну суму 87 527,04 грн, мотивуючи це тим, що ВП № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 закінчені на підставі пункту 5 частини першої статті 39, Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов виконавця та оскаржуваних судових рішень, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналізуючи зазначені норми права, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.
Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), зробила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у виконавця. 

Звернувшись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця у порядку статті 447 ЦПК України, ОСОБА_1 стверджував про неправомірність та безпідставність набуття приватним виконавцем грошових коштів, які належать заявнику, що свідчить про існування приватно-правових відносин, що склалися між заявником та приватним виконавцем. 

Верховний Суд зазначає, що спір у цій справі пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів заявника у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного виконавця, що, відповідно, виключав можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства на час звернення до суду.

Встановивши, що ОСОБА_1 пред`явив вимогу про визнання бездіяльності приватного виконавця Дутки І.В. щодо неповернення ОСОБА_1 стягнутої винагороди приватного виконавця у ВП № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 неправомірною та зобов`язання приватного виконавця Дутку І. В. повернути ОСОБА_1 зазначені кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги про те, що оскільки підставою скарги ОСОБА_1 є бездіяльність приватного виконавця Дутки І.В. у межах виконавчих проваджень щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області, вказавши, що така скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому правильно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).

Колегія суддів звертає увагу, що суди попередніх інстанцій постановили судові рішення відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних судових рішень.

В подальшому, після ухвалення оскаржуваних судових рішень, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження» від 07 квітня 2026 року № 4833-IX, який набирає чинності з 23 листопада 2026 року, частину першу статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» викладено в такій редакції: «1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку». 

Інші доводи касаційної скарги не спростовують установлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені в оскаржуваних судових рішеннях, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження, а переоцінка доказів, в свою чергу, в силу вимог статті 400 ЦПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій - без змін. 

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Наумова Олексія Валентиновича залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк