ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/83/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П. 
за участю секретаря судового засідання: Газарової Є.Д.
за участю представників сторін:
від позивача: не прибув 
від відповідача: не прибув 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву представника фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Максима Бугайчука про здійснення розподілу судових витрат з додатками від 14.07.2026 (вх. г/с №01-44/2082/25 від 14.07.2026) справу 
за позовом фізичної особиОСОБА_1до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" 
про зобов`язання надати документи 

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області відповідно до рішення від 08.01.2026 позов задовольнив частково, зобов`язав Товариство після набрання рішення суду законної сили направити засобами поштового зв`язку позивачу належним чином засвідчені копії: - документів бухгалтерського обліку Товариства включаючи, але не обмежуючись, прибуткових та/або видаткових касових ордерів, платіжних інструкцій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних за період з 23.03.2023 по 01.12.2024; - договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій до таких договорів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024. Також Суд відстрочив виконання рішення суду на строк до двох місяців з дати набрання ним законної сили; стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 3 028, 00 грн судового збору; в іншій частині позовних вимог - відмовив.
14.07.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Максима Бугайчука про здійснення розподілу судових витрат з додатками від 14.07.2026 (вх. г/с №01-44/2082/25 від 14.07.2026).
Господарський суд ухвалою від 09.02.2026 відклав вирішення питання ухвалення додаткового рішення до повернення матеріалів справи №906/83/25 в паперовій формі з Північно-західного апеляційного господарського суду.
Господарський суд ухвалою від 08.04.2026 призначив судове засідання для вирішення питання ухвалення додаткового рішення на 27 квітня 2026 о 12:00.
Господарський суд ухвалою від 01.05.2026 призначив судове засідання на 11 травня 2026 о 14:20.
Господарський суд ухвалою від 11.05.2026 відклав вирішення питання ухвалення додаткового рішення до повернення матеріалів справи №906/83/25 в паперовій формі з Касаційного господарського суду.
Господарський суд ухвалою від 29.06.2026 призначив судове засідання на 13 липня 2026 р. о 14:30.
13.07.2026 до Суду представник фізичної особи ОСОБА_1 адвокат Максим Бугайчук надіслав клопотання про розгляд без участі питання щодо стягнення судових витрат від 13.07.2026 (вх. г/с №8437).
Мотиви Суду.
У позовній заяві на виконання вимог ст. 162 Кодексу Позивач повідомив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000, 00 грн.
Представництво повноважень Позивача адвокатом Максимом Бугайчуком підтверджується ордером серії АМ №1113615 від 16.01.2025 (а.с. 115, т. 1).
14.07.2025 адвокат Максим Бугайчук в інтересах довірителя подав через систему "Електронний суд" заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 35 000,00 грн разом з доказами на підтвердження їх понесення:
- договір №03/23 про надання правової (правничої) допомоги від 21.02.2023;
- додаткову угоду до договору №03/23 від 10.10.2023;
- додаткову угоду №1 до договору №03/23 від 29.12.2023;
- додаткову угоду №2 до договору №03/23 від 29.12.2023;
- додаток №11 до договору №03/23 від 10.01.2025;
- акт надання послуг №41 від 03.06.2025 на суму 35 000, 00 грн;
- рахунок на оплату №51 від 03.06.2025 на суму 35 000, 00 грн;
- платіжна інструкція №@23PL540942 від 04.06.2025 на суму 35 000, 00 грн;
- детальний опис надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №03/23 від 21.02.2023 у справі №906/83/25 (а.с. 168-187, т. 2).
ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" про зменшення витрат на професійну правничу допомогу заявило у клопотанні від 18.07.2025 (вх. г/с №01/44/2155/25 від 21.07.2026) з підстав неспівмірності розміру витрат до предмету спору, зокрема, ринковим цінам адвокатських послуг, подібністю справи справам №906/1201/23, №906/211/23, №906/392/23, відсутністю значного навантаження та вивчення судової практики.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із принципів господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова ВП ВС від 05.07. 2023 у справі №911/3312/21 тощо).
У розвиток цього принципу, законодавець врегулював, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 Кодексу).
В свою чергу, у ч. 2 ст. 16 Кодексу законодавець конкретизує, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків самопредставництва учасника справи за нормою ст. 56 Кодексу та представництва у малозначних спорах за нормою ч.5 ст. 131-2 Конституції України.
Як розтлумачив КСУ у п. 3.2 мотивувальної частини рішення від 30.09.2009 № N 23-рп/2009 у справі N 1-23/2009 (справа про право на правову допомогу) правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Встановлюючи вимоги до змісту позовної заяви, законодавець визначив, що остання повинна містити відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (п.9 ч. 3 ст. 162 Кодексу).
Зміст п.9 ч.3 ст. 162 та ст. 126 Кодексу доводить, що позивач на стадії звернення з позовом до суду може мати фактично понесені судові витрати, про які повинен вказати у першій заяві по суті, а саме:
а) на оплату наданих адвокатом окремих видів правничої професійної допомоги (надання усних/письмових роз`яснень щодо спірних відносин, правових підстав їх регулювання та усталеної судової практики їх вирішення, витребування доказів в інтересах клієнта, складання претензії як способу досудового врегулювання спору з опонентом, підготовка позову з додатками тощо);
б) на оплату проведення експертизи на замовлення позивача, на витребування доказів тощо;
в) на оплату послуг нотаріуса за оформлення нотаріально посвідченої заяви свідка тощо.
За наявності фактично понесених судових витрат до звернення з позовом до суду, позивачу не складно вказати їх розмір у "попередньому (орієнтовному) розрахунку та додати докази на підтвердження факту їх понесення в якості додатків до першої заяви по суті.
Та оскільки законодавець вживає у процесуальній нормі (п.9 ч. 3 ст. 162 Кодексу) сполучення слів " попередній (орієнтовний)" розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, слід розуміти, що йдеться про "очікувані (ймовірні)" витрати, що будуть пов`язані як з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
До таких "очікуваних (ймовірних)" судових витрат можна віднести:
- витрати на представництво адвокатом інтересів відповідача у суді першої інстанції ( участь у засіданні суду (безпосередньо/в режимі відеоконференції);
- витрати на участь адвоката в огляді письмових/речових доказів за місцем їх зберігання на виконання вимог суду чи в натурному обстеженні об`єкта експертного дослідження під час проведення призначеної судової експертизи, тощо;
- на підготовку адвокатом відповіді на відзив позов, інших заяв з процесуальних питань (клопотання про призначення судової експертизи, про зупинення провадження у справі, про залучення третіх осіб , про зміну предмету чи підстав позову, збільшення/зменшення розміру позовних вимог тощо), а також на підготовку заперечень проти аналогічних заяв з процесуальних питань опонента тощо.
Щодо окремих "очікуваних (ймовірних) судових витрат у позові позивач може вказати їх орієнтовну вартість (наприклад, за участь у судовому засіданні клієнт сплачує адвокату 1500,00грн незалежно від його тривалості та факту проведення/не проведення (тимчасова непрацездатність судді, відсутність електроенергії, неможливість забезпечити участь у засіданні в режимі відеоконференції з технічних причин зі сторони суду тощо); за підготовку заяв/клопотань з процесуальних питань - 1000,00грн за винятком таких заяв/клопотань як про відкладення судового засідання, ознайомлення з матеріалами справи, участь в засіданні в режимі відеоконференції тощо).
Про "очікувані (ймовірні) судові витрати у судах апеляційної та касаційної інстанції позивач також може відразу вказати у позовній заяві (наприклад за підготовку апеляційної скарги/відзиву на неї тощо).
Розвиток процесуальної норми п.9 ч.3 ст. 162 Кодексу знаходимо у ст. 124 Кодексу.
Так, законодавець імперативно визначив, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для позивача - це власне позовна заява (ч.1 ст.124 Кодексу).
Якщо тлумачити ч.1 ст. 124 Кодексу окремо від п. 9 ч. 3 ст. 162 Кодексу, можна виснувати, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат оформляється як окремий додаток до позову, а не є його складовою частиною.
Зважаючи на практику застосування наведених процесуальних норм позивачами, в одних випадках попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат є складовою частиною позову та подається у вигляді окремого речення чи таблиці, в інших - оформляється як окремий додаток до позову на кшталт розрахунку пені, річних та інфляційних втрат.
У будь-якому разі, наявність у позові/додатку до нього попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат (як фактично понесених, так і тих, які ймовірно будуть понесені) процесуально орієнтує опонента за позовом на попередні (орієнтовні) та ймовірні суми до відшкодування, які будуть розподілені судом за результатами розгляду справи по суті і не тільки.
Саме тому, законодавець у ч. 2 ст. 124 Кодексу наділив суд процесуальною дискрецією (правом) відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат, у разі неподання їх попереднього розрахунку, за винятком суми сплаченого судового збору (постанова ВП ВС від 12.11.2019 у справі №904/4494/18).
Та оскільки законодавець у п. 9 ч. 3 ст. 162, ч. 1 та ч. 2 ст. 124 Кодексу використовує термін "попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат" зміст останнього слід тлумачити за аналогією такого процесуального терміну як "обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються" (див. за аналогією правову позицію ВПВС щодо застосування п.3 ч.3 ст. 162 Кодексу, викладену у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18).
Висновки суду про те, що позивач повинен вказати у позові/додатку до нього саме "розрахунок" (попередній (орієнтовний) стягуваної суми витрат на професійну (правничу) допомогу ґрунтуються на правовій позиції ВПВС про те, що дотримання вимог ч.1 ст.124 Кодексу є першим етапом для їх відшкодування/розподілу за результатами розгляду справи (постанова ВП ВС від 05.07. 2023 у справі №911/3312/21).
Окрім того, ЄСПЛ у рішенні від 15 грудня 2020 року у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» нагадав, що "судові витрати є «внесками», які контролюються державою. Проте видатки, які повинна сплатити асоціація-заявник, не були «внеском», оскільки вони були присуджені на користь сторони, що виграла справу - електростанції. Таким чином, присуджені суми повинні були розглядатися як «втручання» у власність асоціації-заявника в світлі її законності, інтересів суспільства та балансу між загальними інтересами та правами асоціації".
Так, очевидним для Суду є те, що з тексту речення у позовній заяві про те, що витрати на правову допомогу складатимуть 35 000,00 грн неможливо встановити, про які види правової допомоги йдеться. Також неможливо встановити, яким є обсяг наданих адвокатом послуг/виконаних робіт тощо. Вказівка на 35 000, 00грн - це лише загальна суму не ідентифікованих за змістом видів правової допомоги.
Суд критично оцінює дотримання у позовній заяві вимог п. 9 ч. 3 ст. 162, ч.1 та ч. 2 ст. 124 Кодексу щодо подання "попереднього (орієнтовного) розрахунку" витрат на професійну правничу допомогу.
У ч. 3 ст. 124 Кодексу передбачено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Для правильного застосування наведеної процесуальної норми необхідно звернутись до п.4 ст. 126 Кодексу, у якій визначені критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У ч. 6 ст. 129 Кодексу законодавець закріпив правило, яке застерігає учасника справи необґрунтовано завищувати суму судових витрат до остаточного відшкодування від тієї, що була заявлена у попередньому (орієнтовному) розрахунку, та наділяє суд дискрецією відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Для правильного застосування наведеної процесуальної норми необхідно звернутись до ч.5 ст.129 Кодексу, у якій визначені критерії розподілу судових витрат за наслідками вирішення спору , які суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (загальне правило).
Лише у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу) ( виняток із загального правила).
За яких умов у резолютивній частині основного рішення суду суд не може здійснити розподіл судових витрат на підставі п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу?
Відповідь на це питання дає насамперед ч.8 ст. 129 Кодексу з назвою "Розподіл судових витрат".
Так, абз. 2 ч.8 цієї статті Кодексу містить наступне процесуальне правило: докази подаються до закінчення судових дебатів у справі (загальне правило) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (виняток із загального правила).
Ця процесуальна норма, як, власне, і ст.ст. 124 та 126 Кодексу, підлягає виконанню насамперед учасниками справи.
В свою чергу, стаття 221 Кодексу, визначає дискреційні повноваження суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат під час ухвалення основного рішення у справі та одночасно визначає підстави, за наявності яких вирішення цього питання здійснюється за допомогою процесуального механізму ухвалення додаткового рішення. При цьому, ухвалення судом додатково рішення є радше винятком , аніж правилом.
Так, процесуальними передумовами для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за нормами ст. 221 ГПК України, є:
- заява сторони про те, що докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат сторона не може подати до закінчення судових дебатів з поважних причин;
- оцінка судом доводів сторони про наявність "поважних причин" не подання доказів , що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів;
- у разі визнання судом доводів сторони про наявність "поважних причин", призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог;
- ухвалення додаткового рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду справи здійснюється:
- шляхом ухвалення про це резолютивної частини основного рішення суду на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження до закінчення судових дебатів (ч.1 ст.221 та п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу);
- шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження після ухвалення основного рішення суду за наявності визнання судом причин не подання таких доказів до закінчення судових дебатів поважними (ч.ч. 2 та 3 ст. 221, ч.8 ст. 129 та ст. 244 Кодексу).
ВПВС у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 розтлумачила, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 221 Кодексу, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Отже, у процедурі розгляду такої заяви, звертає увагу ВПВС, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч.2 ст.221 Кодексу, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
ВПВС у постанові від 22.05.2024 у справі №206/4841/20 також підтвердила власну правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова ВП ВС від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
ВПВС у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 виснувала, що аналіз положень ст. 244 Кодексу дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
ВПВС розтлумачила, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі ст. 221 Кодексу, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Отже, у процедурі розгляду такої заяви, звертає увагу ВПВС, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч. 2 ст. 221 Кодексу, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
Згідно Договору №02/23 про надання правової (правничої) допомоги від 21.02.2023 (далі - Договір №02/23), укладеного ОСОБА_3 з Адвокатським бюро "Максима Бугайчука", останній прийняв на себе зобов`язання надавати правову (правничу) юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
За умовами підп. 2.1.1. п.2.1. Договору №02/23 Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта прийняло на себе зобов`язання надавати правову (правничу) юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором: представляти у встановленому порядку інтереси клієнта в судах усіх інстанцій та юрисдикцій, в органах державної влади та місцевого самоврядування, в установах, в організаціях.
Клієнт зобов`язався прийняти надану правову (правничу) допомогу Адвокатського бюро та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному Договорі (п. 3.2. Договору №02/23).
Вартість наданої правової (правничої) допомоги Адвокатського бюро визначена в Додатку до Договору, який узгоджується сторонами під час укладення договору (п. 4.1. Договору №02/23).
У Додатку №1 до Договору №02/23 сторони погодили вартість юридичних послуг Адвокатського бюро "Максима Бугайчука".
Згідно Додаткової угоди №2 до Договору №03/23 від 29.12.2023, сторони виклали та підписали Договір №03/23 про надання правової (правничої) допомоги від 21.02.2023 з тими самими умовами і тими самими датою та номером.
У Додатковій угоді №1 до Договору №03/23 сторони погодили підп. 4.1. п. 4.1. Договору №02/23 та продовжили строк дії Договору №03/23 до 29.12.2025 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Відповідно до Додатку №11 до Договору №03/23, сторони узгодили, що Адвокатське бюро має надавати правничу (правову) допомогу клієнту з приводу представництва та захисту інтересів ОСОБА_3 у справі про зобов`язання вчинити дії та витребувати документи (щодо діяльності товариства ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за 2023-2024 роки), а клієнт має оплатити гонорар за надану правничу (правову) допомогу, а саме: - правовий аналіз, опрацювання правової позиції, вивчення документів, представництво інтересів ОСОБА_1 в суді 1-ої інстанції, підготовка та відправлення процесуальних документів у справі (підготовка позовної заяви, пояснень, клопотань, заяв, адвокатських запитів, відповіді на відзив, заперечень та інших), участь в судових засіданнях в Господарському суді Житомирської області щодо витребування документів у ТОВ "Фаворит Девелопент Компані", гонорар (фіксований) - 35 000, 00 грн.
У Акті наданих послуг №1 від 03.06.2025 на суму 35 000, 00 грн визначено, що загальна вартість робіт (послуг) склала 35 000, 00 грн, замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, найменування послуг сторони визначили "оплата гонорару за правничу (правову) допомогу згідно п. 2 Додатку №11 від 10.01.2025, Договору №03/23 від 21.02.2023 у справі №906/83/25".
ОСОБА_1 , на підставі виставленого рахунку на оплату №51 від 03.06.2025, згідно платіжної інструкції №@2PL540942 від 04.06.2025, здійснив оплату послуг за надану правничу (правову) допомогу на суму 35 000, 00 грн.
У детальному описі наданої правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги №03/23 від 21.02.2023 у справі №906/83/25 сторони обумовили вид правничої допомоги та його гонорар (фіксований) який відповідає змісту п. 1 Додатку №11 до Договору №03/23.
За приписами ч.ч. 5 та 6 статті 126 Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (див., серед іншого, постанову ВПВС від 05.07.2023 у справі №911/3312/21).
ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просить Суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 35 000, 00 грн до суми 5 000, 00 грн.
Суд не поділяє доводи ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" в частині доводів щодо розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000, 00 грн, що, на його думку, є занадто завищеним щодо іншої сторони спору та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу на норми п. 3 ч. 5 ст. 129 Кодексу, згідно з якими при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Суд констатує, що аналіз поданих Товариством заперечень свідчить, що вони містять переважно загальні твердження щодо неспівмірності витрат. Так, Товариство не навело конкретних заперечень щодо окремих видів робіт, відображених у детальному описі наданих послуг, не зазначило, які саме роботи, на його думку, не були пов`язані з розглядом цієї справи, є дублюючими або не потребували заявленого часу, не спростувало фактичний обсяг виконаних адвокатами процесуальних дій, а також не запропонувало власного розрахунку співмірного розміру витрат із наведенням відповідного обґрунтування.
Суд зазначає, що саме на підставі поданого представником ОСОБА_1 адвокатом Максимом Бугайчуком детального опису наданої правничої допомоги Товариство мало обґрунтувати заявлену неспівмірність витрат, співвіднісши свої заперечення з конкретними видами наданої правничої допомоги, обсягом виконаних робіт, зазначеним у відповідному описі часом та їх вартістю. Проте таких доводів Товариством не наведено.
Також Товариство не зазначило, які конкретно ринкові ціни адвокатських послуг є неспівмірними із розміром витрат на правничу допомогу у даній справі, не наводить доводів щодо неспівмірності окремих складових заявлених витрат.
Вирішуючи питання про суму, яка підлягає компенсації, Суд виходить із критеріїв: реальності адвокатських витрат; їх необхідності для розгляду справи; розумності розміру витрат; обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат; конкретних обставин справи, зокрема її складності та наявності сформованої судової практики.
Відповідно до усталеної правової позиції ВПВС, підтвердженої у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд у розгляді питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу між сторонами справи враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 ).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15).
Суд зазначає, що витрати Позивача на правничу допомогу є такими, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи.
Положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
З урахуванням наведеного, Суд ухвалює покласти на Товариство витрати за надану професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в повному обсязі в розмірі 35 000, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 244 ГПК України, господарський суд  

ВИРІШИВ: 

1. Заяву представника фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Максима Бугайчука про здійснення розподілу судових витрат з додатками від 14.07.2026 (вх. г/с №01-44/2082/25 від 14.07.2026) задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" (10024, м. Житомир, вул. Івана Сльоти, 49Д; ідентифікаційний код 37711948) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ):
- 35 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено: 21.07.26 

Суддя Машевська О.П. 

Віддрукувати: 
1 - в справу
2,3 - сторонам(через ел.суд)